5 
obecně přisuzuje se vlastnost ta již atomům; chci dokázati, že faktická ta sou¬ 
vislost není lučebné affinitě vlastní , ale zá isí jen na okolnostech nahodilých. 
Z druhé věty nelze vyvóditi důvod pro větší pravděpodobnost reakcí 
exothermických, kdežto v praxi vidíme, že intensivní samočinné reakce z pra¬ 
vidla teplo vybavují. Nerozřešený tento spor dlouho již poutal pozornost moji, 
a nenadál jsem se, že rozluštění jeho bude tak jednoduché, tím méně pak 
že zakládati se bude na poměrech jednak kosmografických, jednak technických. 
Větší pravděpodobnost exothermických reakcí nelze ovšem dovoditi z přes¬ 
ných mathematických důkazů, ale jen z úvah, o nichž předem zřejmo, že ne¬ 
mají platnost naprostou, nýbrž jen přibližnou. 
Přehledneme-li souhrn všech známých nám reakcí, neubráníme se pře¬ 
svědčení, že v přírodě se reakce samočinné a intensivné skoro ani nevysky¬ 
tují; takové reakce známe téměř výhradně jen ze svých továren a laboratoří 
a tím již dostavuje se podezření, že problém, o nějž se nám tu jedná, nemá 
důvod svůj snad ve vlastnostech lučebné affinity, nýbrž že příčina jeho leží 
v nahodilém zařízení našich lučebných továren a laboratoří. Dovolím si věc 
tu objasniti nejprve příkladem. 
Pan prof. v. Helmholz došel ve své práci o thermodynamice lučebných 
pochodů *) k nápadnému důsledku, že by v galvanickém článku, složeném na 
příklad ze zinku a platiny v okyselené vodě, elektromotorická síla v prvním 
okamžení musila býti nekonečně velikou. Na verifikaci tohoto důsledku druhé 
věty mechanické theorie tepla ovšem nelze pomýšleti, a jeví se tu tedy též 
spor theorie se skutečností. Rozluštění jeho však jest na snadě; při odvození 
nápadného důsledku toho předpokládáno, že tekutina neobsahuje ani stopy 
reakčních produktů (vodíku a zinkové soli). Z analytické praxe však víme, že 
žádná methoda není absolutně správná; musíme tudíž připustiti, že ani naše 
reagentie nejsou naprosto čisty; pakli však tekutina v článku obsahuje jen 
stopy vodíku nebo soli zinečnaté, třeba tak malinké, že nižádným způsobem 
je lučebně dokázati nelze, tedy nápadný ten výsledek o nekonečně veliké 
elektromotorické síle článku odpadne. O správnosti úsudku toho nelze tedy 
pochybovati, ale premissy jeho z praktických příčin nelze realisovati. 
Podobně snad nedostává se nám pomůcek, abychom získali sloučenin dá¬ 
vajících samočinných lučebných reakcí se zabavením tepla; nebo snad nám 
pomůcky ty ani nescházejí, ale byly posud zanedbány. 
Než k důkazu některé z vyslovených zde domněnek přistoupím, dovolím 
si připomenouti stručně formu druhé věty mechanické theorie teple pro lu¬ 
čebné pochody dle prof. v. Helmholtze. Značí-li U vnitřní energii nějaké látky, 
N její entropii a T absolutnou temperaturu, pak jest volná energie F 
F= U — TS . 
Označíme-li veličiny, vztahující se na látky původní, indexem 1, veličiny, 
vztahující se na produkty reakce, indexem 2, bude 
') Sitzungsber. d. k. preuss. Academie 1882, str. 22 a 825. 
875 
