8 
Rationelní výroba čelí vždy k nejlepšímu zužitkování vedlejších výrobků: 
bez dalšího upotřebení zůstávají tudíž jen takové produkty reakce, jež bud se 
v přírodě všude vyskytují, a jež lze tedy lehce nahraditi surovinami; nebo látky, 
které jen z praktických ohledů (na př. co látky suroviny znečišťující) podrobu¬ 
jeme reakcím výrobním, a které z pravidla bez valné změny se vylučují (jako 
silikáty při hutnických pochodech). Když některá z látek těch lučebnou reakcí 
nabyla značnější volné energie, zajisté nalézá též upotřebení co reagens, tak 
že jsme oprávněni k úsudku, že výrobní reakcí nashromážděná volná energie 
obsažena jest téměř cele ve vyrobených reagenciích; reakce jejich samočinné 
jsou pak ovšem exothermické. Ošem nejsou reakce ty vždy pouhým obrá¬ 
cením reakce výrobní, ale přece vždy stupni na cestě zpčt do pi^vodního stavu, 
v jakém se nalézaly suroviny v přírodě, a jenž jest stavem s minimem volné 
energie : proto vybavují teplo. 
My ovšem reagencie z lučebné továrny neb laboratoře často ještě opětně 
podrobujeme novým procedurám za účelem dobytí nových zase činidel, ale 
práce ty zase jen z pravidla provádíme za zvýšené temperatury a zabavení 
tepla. Kruh, z něhož nevycházíme, jest tudíž: bud reakce, již zamýšlíme, není 
samočinnou, a pak zahříváme; nebo jest reakce samočinnou, ale reagentie 
povstaly ze surovin zahříváním. Reakcí, jež by z rámce toho vybočovaly, téměř 
ani neznáme, a v okolnosti té jest kořen tak zvané »třetí věty mechanické 
theorie tepla«. 
Poslední příčinu, podmiňující exothermický průběh našich samočinných 
reakcí nesmíme dle toho hledati na zemi, ale — na slunci. 
Pramenem veškerých lučebných affinit na zemi jsou slunečné paprsky, 
jichž volná energie shromazduje se v organických látkách našich rostlin. Od¬ 
tud čerpá lučebník volnou energii potřebnou k lučebné změně surovin, jež 
o sobě nejsou žádné značnější reakce schopny. Rozklad kyseliny uhličité 
v chlorophyllu na světle jest nej důležitějším faktorem naší lučby, bez rozkladu 
toho žádný člověk, kdyby třeba existovati mohl, nemohl by prováděti reakcí. 
Rozkladem tím mění se však energie slunečních paprsku v energii vnitřní, 
a z toho plyne, že většina samočinných reakcí našich teplo vybavovati musí, 
neboť vybavují jen část spalného tepla uhlíku a jeho sloučenin. 
Ale ani okolnost, že při rozkladu kyseliny uhličité se energie zabavuje, 
není zcela nahodilou. Látka kterákoliv, nalézající se ve stavu rovnovážném, 
ve stavu minima volné energie, nemůže zajisté působením slunečných paprsků 
utrpěti jiné změny stavu svého, než také, při níž se energie zabavuje; kdyby 
tedy na zemi kyseliny uhličité nebylo, neměly by sluneční paprsky v zápětí 
buď nižádné trvalé změny v lučebném složení povrchu zemského, nebo vy¬ 
skytla by se některá jiná reakce, slunečními paprsky způsobená, ta by však 
zajisté zase zabavovala energii slunečných paprsků. Lučebník by pak pracoval 
s jiným palivem, ale přišel by zase k samočinným reakcím, jež teplo vybavují. 
Přítomný stav země podmíněn jest okolností, že střední temperatura její 
udržuje se paprsky slunečními nad temperaturou světového prostoru. 
Můžeme si představiti jiný stav země, v němž by světový prostor měl 
temperaturu vyšší, než jest nynější střední temperatura země, a místo slunce 
878 
