S ( o ) 0 
Den omforg Infeéternc taga om deras agg 
eller Inararc om ungarna, Ibm derutur bora 
komma, fortjenar all var upmarkfamhet; ty 
de uphoja den Aldrahogftas vishet och For- 
fyn, iom lart defla fmå kråk de fåkrafte me¬ 
del , at bibehalla och oka deras ilågten, famt 
IkafTa deras folier alt hvad de behofva lil lif 
och tilvåxt. Der år fant, at några flags In- 
fcÄer behofva ej mycket omak med deras 
agg: de kunna allenall kalla dem på blad, 
quillar, plantor eller andra Hällen: ungarnc 
komma ut af lig Ijelfva med Sol-llrälarnas 
hjelp, och finna flraxt omkring fig hvad de 
behofva. Men mänge äro, Ibm inåHc gora 
fig mer moda. Atlkilliga Fjårillar ofverhoi- 
ja fma altler med en bädd af dun, lom de 
ryckt af fm egen kropp, Andre ingjuta dem 
i et lim, fom hårdnar i luften och värjer dem 
från alla håndelfer. Såg-Flugorne ( Tentbre- 
dtnei) inympa dem , lom lagt år, i barken 
på trä. Gall-äppcl-flugor veta, at opna bla¬ 
dens ådror, at der goma fma ägg, lä at kring 
dem blir en kylfa, fom tjenar dem både til 
Ikygd och foda. Enllaka Bien och Gctingar 
laga rum for fina ungar, antingen i jorden, el¬ 
ler på andra Hällen: der Icmna de äggen och 
tillika tilräckelig foda for dem, fom Ikola ut¬ 
kläckas. Cocheniller tjena Ijelfva til boen 
for fma ägg , de ligga lå til fäjandes ut dera, 
de hålla dem under lig och blifva på dem qua- 
re la långe de lefva och jämväl efter doden : 
B 4 de. 
