I* ^ ( o ) # 
”med forfigtighct och utmåtna fleg; de ftråc- 
”ka ut benen, Ikaka litet våfven och famla 
”på hvarandra med fot-åndarne, liklbm de ej 
”tordes rora hvarandra. Stundom betagas de 
”jåmvål af råddhoga, låta fig falla med ihabb- 
”hetoch blifvacn ftund hångandes på finaträ- 
”dar. Modet kommer fedan tilbaka, de fli- 
”ga up igen och fullfölja fom de begynt. Se- 
”dan de länge trefvat på hvarannan med lika 
”mifstroende på bägge ndor, borja de gå hvar- 
”annan nårmare och lefvapä en bekantare fot; 
”vidrörandet fker af bägge oftare och drifti- 
”gare: all fruktan uphorer, och åndteligen, 
”från den ena friheten til den andra, år han- 
”nen tilreds at afgora laken. En af knap- 
”parne på hans armar opnar fig på en gäng 
”likfom på en fjäder: han viler en hvit kropp, 
”armen bojer fig i krok och kroppen fogar fig 
”til honans mage litet nedanför bråftet, och 
”gor den lyfian, hvartil naturen honom åm- 
”nadt. Visfte man icke, at Spinlarne natur- 
”ligen hata och utrota hvarandra vid alla an- 
”dra tilfållen, ån då de behöfva paras; hade 
”manorfak, at undra pa deras befynnerligaål- 
”Ikogs-lått; men då man det vet, finner man 
”ingen ting tokugt, utan bor man berömma 
”deras aktfarahet, at ej blindvis ofverlemna 
”fig åt en bojelfe eller oforfigtigt fteg,^ fom 
”kunde gora deras fordårf. Det år en påmin- 
”nelfe lom de gifva den Gunftige Låfaren.” 
Alt 
