« # ( o ) # 
afläta at våxa och likväl hvart är anfenfigen 
forokas. 
Infédter äro mycket olika i fattet, i tiden 
och i varaktigheten af deras parning. Jag vill 
genomlopa deras fornämfta atfkillnader. 
Sä hos dem, fom hos alia andra kreatur är 
dctHannarne,fom läcka Honorna och foka re¬ 
ta dem til fammangäng. De förfölja dem med 
otrolig hitfighet och förfumma ingen ting för 
at göra dem lä kåra ät fig, fom de åro til dem; 
men lä finnas ockla nägfa grufveligen döde af 
fig och likfom af is. Skulle man tro atetflags 
Infeéter fins, hvaribland Honorne nödgas ej 
allenaft göra förfta fteger, utan ock gifva alla 
retellér, at våcka Hannarna ur deras dvala ? 
Sädane åro Bien. I hvar Svärm är gemenli- 
gen ej mer än en Hona, den man kallat Vife^ 
eller Kong,iM\{e för at hon borde htt&Drott- 
ning. Denna hona är om^ifven med nägra 
hundrade hannar, alla lä tröge och kallfinni- 
se, at hon mäfte göra dera allehanda älfkogs- 
betygelfer, innan hon kan upeldadem, och 
ofta år likväl hela hennes giljande fåfängt. För 
denna anmärkning hafve vi,at tacka Herr Re- 
aumur(*) Förundren ofs öfver den oände- 
liga Visheten, fom gifvit deflå kreatur varellc 
och inråttat deras art: om Bi-hannarne, fom 
vi kalle vatten-bi, hade la flor luft at para fig 
fom andre Inleöler, huru Ikulle då en enda 
hona 
(*) Mem. ‘Xam. Mem. 9. f<ig. fOZ. ^c. 
