51 (s>~ 
Vidékieknek igen nehéz itt ily bálokban tánczosnét kapni, mert 
mindnyájan már előre le vannak foglalva. Azonban ha valaki hősiesen 
elszánja magát, hogy egy ily egész bált egyetlen egy tánczosnéval kitán- 
czol, nem nehéz bál előtt szerezni egy tánczosnőt; illetőleg magát ré¬ 
szessé tenni s egyet meghívni. Én magam is már kétszer szántam el ma¬ 
gam e lépésre, s becsületesen kiálltam a sarat. 
Most látom, hogy már is továbbra terjedt fecsegésem, mint egy levél 
korlátolt köre engedi; mostanra tehát levelem bevégzem. 
Fort Riley. A Smokyhill folyón Kanzás 
területben, január 10-én 1856. 
Kedves édes anyám! 
Bocsásson meg, hogy oly sokáig nem irtani, ezt tenni is fogja, ha 
uj kalandjaim sorát csak vázlatban is hallani fogja. Mikor utolsó leve¬ 
lemet, — hajói emlékszem sept. 21-én Sz. Louisból Írtam, melyben Uj- 
budai pályafutásom végét körülményesen megírtam, mindég úgy voltam 
elhatározva, hogy vagy Sz. Louisban, vagy Chicagóban nyerendek valami 
foglalkozást, mind a mellett más lépést sem mulasztottam el, ne hogy 
legrosszabb esetben hoppon maradjak. így mikor Sz. Louisba érkeztem, 
épen egy ismerősöm az egész Kanzási mérést kapta vala meg a kormány¬ 
tól, s szükséges személyzetét szerkesztette össze. Neki is adtam egy jó 
szót, hogy ha a rajzoló osztályban számomra egy helyet fentarthatna; 
azonban kevés reményem volt ily kilátásra, s épen azért már nem is szá¬ 
moltam reá, a mint september 24-én szobámba toppan s kijelenti, hogy 
egy óra alatt a hajón legyek, mert egész személyzete már ott van, s dél¬ 
után indul. Alig volt annyi időm, hogy hét szilvafámat összepakolhattam, 
s nem csak hogy el nem búcsúzhattam ismerőseimtől, de még tudtokra 
sem adhattam, hova tűntem el egyszerre. így naponként olvasok most a 
keleti hírlapokban az ide mellékelthez hasonló hirdetéseket hollétem 
felöl; azonban ma vagy holnap irck az illetőknek, s megnyugtatom őket. 
Kedvesen látom az ide mellékelt hirdetésből, hogy édes anyám levele 
már Ventzel barátomhoz ért Bellevillebe, (hihető, eddig már több is). 
