Mihelyt tehát a sárga láz symptomáit éreztem, elküldtem Dr. Kis-^ 
fyhez, részint hogy a pénzt, mibe betegségem kerülend, egy hazámfiának 
adjam inkább, mint vidékinek, s ismeretlennek 5 részint pedig hogy ke¬ 
vesebbe is kerüljön betegségem ; mert hittem, hogy egy hazámfia szen¬ 
vedő száműzött hazafiát nem foghatja vidékinek tekinteni, hogy szeren¬ 
csétlenségén nyerekedjék ! Gondolja el mi történt. Hozzám jő Kisfy, 
üteremet s homlokomat megtapintja, azután a szoba közepén megáll, s 
hidegen kérdi: „mennyit fizet ön, ha meggyógyítom! En¬ 
gem csaknem a guta ütött meg ezen nem várt szemtelenségre 5 de mert 
folyton rosszabbul éreztem magam, s segélyt szomjaztam, udvariasan 
feleltem neki: „Barátom , ön jól tudja , ily esetben vidéki emberrel sem 
humanitás az életért alkudozni, annál kevésbbé ismerős hazafival; nyu¬ 
godjék ön meg, s higyje el, a mennyire csak tehetségem engedi, meg fogom 
anyagilag is hálálni ön szíves fáradozásait ! u Erre ő elkezdett pokoli 
gúnnyal kaczagni, s hadanászva mondá: „Hja barátom! itt Ame¬ 
rikában vagyunk, én csak beteget ismerek, de nem 
hazafias professzióm szerint használni kell az alkal¬ 
mat; éhen csak nem halhatok, azért bizonyosat aka¬ 
rok tudni, tehát ha ön ezen becsületes emberek előtt 
(nálam levő Nemegyey és Puneky barátimra mutatva) 
fogadja, hogy ha meggyógyító m, 50 dollárt fizet; s ha 
meghal (mert hisz ez is lehetséges) pénzéből 40 dol¬ 
lárt kapok, úgy hozzá fogok a gyógyításhoz, külön¬ 
ben alászolgája. a Természetes, hogy a csudáik ozás és bámulás miatt 
történhetett csak, hogy Kisfy mindezt végig elbeszélhette; alig végezte 
azonban el szónoklatát, Nemegyey és Puneky barátim arczul köpték, 
össze vissza pofozták, és a szobából ki dobták. Egyúttal egy franczia 
orvost hoztak, ki meggyógyított; s midőn kérdezém, mivel tartozom ? azt 
válaszoló „ha van önnek barátom felesleges pénze, úgy fizessen meg tet¬ 
szése szerint, mert gazdag nem vagyok, ha azonban nincs önnek pénze, 
szóljon Őszintén , mert annyim csak van, hogy nehány dollárral szolgál¬ 
hatok önnek; jól tudom, hogy ön még nem dolgozhat, s igy gyengélkedő 
állapotban szükséges a pénz u . Ezt egy vidéki mondá, egy franczia, kit 
életemben az előtt sohasem láttam. Természetes, hogy ily embernek iin- 
gömet is oda adtam volna, s azért 40 dollárt fizettem neki; de megolvas¬ 
ván, felét erővel visszaadta, kijelentvén, miként 20 dollárnál többet kérni 
ily esetben, sem elfogadni nem szokott. 
Itt azonban még koránt sincs vége a Kisfy históriának, hallja csak 
tovább anyám! Tegnap reggel hozzám jön egy „Commissioneer, a és ke- 
