8 sk¬ 
áláit ! Esténként szabad ég alatt sátoroztunk s rendeletem szerint főztük 
a gulyáshust és paprikás halat, mit azelőtt névből sem ismert a tisztes 
kompánia; de most nem nélkülözheti többé, egész gyomrát megmagyaro- 
sitám. 10 napja már hogy itten sátorozunk a Mekihaguó folyó jobb part¬ 
ján, hol munkánk kezdetét vette. A mérnökök egész nap mérnek, s reád- 
nézve érdekes lesz tudni, hogyan ? 
Az egyik lóháton előlviszi a zászlót, utána 4-en szintén lóháton ka¬ 
szálják (erdőben fejszével vagdalják) a burjánt és bokrok hegyét, azután 
következik ugyancsak lóháton iránytűjével és díoptrájával a mérnök; 
aztán lóháton a két lánczhuzó, és végül megint lóháton a hátulsó zászlós, 
s ekkép foly a mérés. 
Nekem kevés dolgom van, papírra rajzolom a vonaljegyzeteket; 
hegyet, völgyet, erdőt, rétséget s általában mindent, mi a mért vonalba 
esik. Ezt közönségesen másnap reggel 8 óráig megkészitem, aztán sza¬ 
bad vagyok egészen más napig. A társaság egy része naponta főz, másika 
halász, ismét mások vadásznak, én időtöltésből hol egyik, hol másik cso¬ 
porthoz csatlakozom. De elképzelheted, hogy legtöbbször a vadászokhoz 
szegődöm. 
Soha életemben fogalmán sem volt annyi vadról, mint itten van. 
Antilopékat, bivalyokat, elkákat és szarvasokat már 20-ezerével is lát¬ 
tam egy erdőben. De ilyenkor nagyon vadak ; legjobban bevárnak , ha 
magánosán, vagy csak néhányan legelésznek együtt. 
Fáczán, és pulyka oly bőségben van a prairieken hogy ha az ember 
egyre reá lő, ezren repülnek fel egyszerre köröskörül; azjember sohasem 
tudja, melyikre czélozzon, s közönségesen ép ekkor hibázunk, mert „so¬ 
kat akar a szarka“ stb. Én legjobban szeretek a prairieken kalandozni 
lóháton, oly sokban liasonlitnak ezek hazánk szép s felejthetlen síksá¬ 
gaihoz, néha néha egy népdalt danolok, s a déli báb helyett a bivalyok 
bömbölnek. 
Néha azt képzelem, a csikós hortobágyon vagyok; csattantam 
akarok ostorommal, s helyette puskámat kapom le vállamról — lovam 
félre ugrik, egy csapat pulyka reppen fel, s — folytatom a vadászatot! — 
Egyátalán sorsommal most tökéletesen meg vagyok elégedve, csak 
tovább tartana ezen életmódom: de mint minden eddigi élveim , úgy ez 
is múlandó! 
Január elején, vagy legfeljebb közepén ismét visszautazunk Sz. 
Louisba, mert itt akkor álland be a kemény tél, s egy időre elég leend 
munkánk. — Jelenleg kasmír pamlagon ülök, mahagóni asztalon irok, 
porczellán kalamárisból; a veres damaszk sátort bronz csillár világítja, 
