vet lévén Washingtonban, bársony és selyem kárpitok közt 
töltvén Amerikában életét — sokat öszve irt, — ám de ha 
csak egy évet töltött volna is személyesen a tulajdonképeni 
nép között — (írja) nagyon is csudálkozhatnék hogy irta. 
Xántus mindazon osztályok közt élt, melyek közt a 
fentebbi urak éltek. De a kiilömbség köztük az, hogy Xán¬ 
tus minden ajánló levelek nélkül utazott Amerikába. Midőn 
Uj-Yorkba partra szállt, 7 dollár volt ősz vés vagyona. Ha¬ 
zai nevelése nem olyan volt, hogy Amerikában rögtön ka¬ 
pitálist szerezhetett volna vele; — (mert hiszen tudjuk, mily 
kevéssé praktikus a magyar nevelés) azonban miután már 
ekkor 7 nyelvet irt, és beszélt, s zongorázott; tehát azon 
sokoldalú tudománya alapján — melyre szeretett jó szülei 
egykor fényűzésből nagy áldozattal megtanittatták, csak ha¬ 
mar felébredt ereje s képessége érzete; változó körülmények, 
s még változandóbb szerencse közt tovább — tovább evicz- 
kélt. Mig végre oda jutott sok küzdés- és fáradalmak közt, 
hogy jelenleg szerzeményéből akárhol elélhet függetlenül. 
Önérzete, legnagyobb nyugalma, hogy mind azt magának, 
egyedül magának köszönheti. 
Midőn Amerikába vándorolt bizonyosan nem válogatott 
a foglalkozás minőségében; de megragadott mindenkor, és 
minden alkalmat kenyérszerzésre, -— mert az amerikai fo¬ 
galom szerint a becsületes munka tiszteletre méltó; a sze¬ 
génység csak szerencsétlenség, de nem szégyen — mint 
Európában. Tehát mitsem törődve a kínálkozó foglalkozás 
minőségével: volt könyvkereskedő, — boltsegéd, — gyógy¬ 
szerész, — vasuthivatali tervrajzoló, — ujságlapkihordó,— 
matróz, — zongora tanító, ■— görög spanyol és latin nyel¬ 
vek professora, — s volt napszámos is; melyet nem csak 
hogy nem szégyenei bevallani — de büszke lehet reá, hogy 
térdig berekben, napokig ásta a csatornát, mert tanúsítja 
hogy soha sem élt mások kegyelméből. De^a legmostohább 
