-<£) 83 §>- 
ság), s minden lyukban 5 kutya lakik, kétségem sincs, hogy, ha valaki 
ezen népességet ezen dátumok után kikalkulálni nem resteli, meg fog 
győződni, ez a legnagyobb eddig ismert város a világon. 
Ezen érdekes, családéletet élvező emlős faj az amerikai szabad 
státusok területén csaknem az egész nyugoti prairiek térségein találta- 
tik, s pedig Mexikótól egész Canadáig, s már többször megemlittetett 
az utazók által, kik a prairiek egyik másik részén kóborogtak. Minda¬ 
mellett szokásaik- s életmódjokban nehány oly „tényt“ födöztem fel, 
melyekről soha és sehol még tudomásomra említés nem tétetett, azért 
megkísértem, eddigi életrajzukat némileg bővíteni. Falvaik választásá¬ 
ban úgy látszik, mindég szem előtt tartják élelmüket, mely egy rövid 
selyem sima gazból áll, egyedül a magas prairien található és sokszor 
50—100 mértföldre a viz minden jelensége nélkül. A Canadián déli vi¬ 
dékein például oly helyen láttam egy falvukat, hol a legközelebbi viz 
40 mértföldnyire volt; s kétségem sincs, hogy 100 lábnyi mélységben 
sem lehetett volna vizet találni. Azért azt hiszem, hogy ezen állatok viz 
nélkül is élhetnek, mi igen nevezetes tény, mert az emlős osztály minden 
más faja ezen elem hijánya miatt rövid idő alatt kénytelen elhalni. 
Továbbá, ezen prairieken, hol épen kutyáink éldegélnek, úgy szól¬ 
ván soha sincs nyáron át eső és harmat, s minthogy Ő kérnék nagyon 
hasonlítanak a magyar (Istenben boldogult) táblabirósághoz, sohasem 
hagyják el messze kuriájokat, úgy hiszem nem tévedek, ha egész positi- 
vitással állítom mint tényt, hogy a prairie-kutyák nem vesznek magokba 
vizet, kivéve azon parányi nedvet, mit élelmök, a fü nyújt. Hogy földalatt 
telelnek, s a hideg holnapokat lethargikus álomban töltik, szinte bizo¬ 
nyos, mert tény: hogy télre semmi eledelt sem gyűjtenek öszve; lyukaik 
körül már októberben elszárad a fű, s néha oly keményre fagy a föld 
mint ko, mely körülmények miatt teljes lehetetlenség, hogy rendes úton 
eledelt szerezhessenek. 
Bekövetkezvén az idő, mikor a prairie-kutya az alvó időszak meg¬ 
érkeztét érzi (közönségesen október végén), köröskörül betapasztja alvó 
teremét, hogy a hideg levegőt belőle kizárja; s mlndenkép elrendezi há¬ 
zát, hogy a téli álomra tökéletes biztosságot és kényelmet nyújtson. Vé¬ 
gre az idő bekövetkezvén, belőlről betapasztja ajtaját is. Illy helyzetben 
marad ő keme egész a tavasz meleg napjáig, mikor aztán kiborítja ajta¬ 
ját, s ismét oly derült kedvvel s vidámon üldögél háza előtt, mint tavai 
s az előtt. 
Számos indiánoktól hallottam, hogy ősszel az első hideg vihart 
megelőzőleg egy ily kutyaváros minden lakóit látni lehet, a mint méh 
6 * 
