csak nem mindenütt hó fehér gipszréteggel borítva, mely nagyon hasonlí¬ 
tott égett ezüsthez. 24 mértföldnyi sok akadályokkal küzdő utazás után, 
végre a déli Arkanzás főágához érkeztünk, mely a pontnál, hol rábuk¬ 
kantunk, 1145 rőf szélességű folyó, homok ágygyal. Medrében kevés és 
sikér víz volt, s partjai magas, csak nem mindenütt függőleges sziklabás¬ 
tyával övedzvék, miért is alig hiszem, hogy karavánomat a parton tovább 
vihetem. A föld e vidéken mindenütt nyirkos fekete agyagból áll, az er¬ 
dei növény élet minden híjával, kivéve a nehány törpe nyárfát és hack- 
berry pálmát, mik imitt amott a vízparton betegen sinylenek. A körül¬ 
mény, hogy mind a fő folyó csatornájában, mind a mellék patakokban 
kevés víz van, azt gyanittatja velem, hogy nagy szárazságban semmi vi¬ 
zet sem lehetne itt találni. 
Mai utunk szintén kutya telepeken vitt keresztül s valószínűleg 
itteni sokaságuk miatt nevezték el az indiánok a folyam ezen fő déli ágát 
„ke-che-a-qui-ho-n o u nak, vagyis p r a i r i e-k u t y a-v á r o s - fo¬ 
lyó n ak. 
Tegnap egy csaknem kipótolhatlan veszteség ért, mert legjobb 
medvefogó kutyámat elvesztettem, mellyet Gribson senátortól kaptam 
Leawenworthban ajándékul, ki csak sok futkosás és hajhászás után volt 
képes e derék állatot számomra keríteni. Ezt annál inkább sajnálom, 
mert nem sokára oly vidékre fogunk érkezni, hol kétségkül sok medvé¬ 
vel fogunk találkozni, s e szerint kipótolhatlan hasznát vettük volna el¬ 
veszett Holla barátunk fogainak. 
Vadászaink ma 5 antilopot lőttek. Szarvast már napok óta keve¬ 
set láttunk, pulykát pedig épen nem. Néha néha láttunk egyegy golyvás 
túzokot, ezüst fáczánt, imit amott prairie-pacsirtát, s ez úgyszólván az 
egész élő állat világ, mely körünkben tanyázik, s ezeket csaknem minde¬ 
nütt lehet találni a legsivatagabb prairieken is. 
J u 1 i u s 28-án. Oda hagyva tegnapi tanyánkat, délnyugoti irányt 
vettünk egyenes vonalban a fehér kúpos szikla falak keleti végének tartva, 
mely már napok óta csalogatott bennünket. 
8 mértföldnyi utazás után meredek hegyek- és völgyeken keresztül 
törve, melyek a folyót elhagyva mindég magastra emelkednek, végre az 
egekbe tornyosuló bérczfalak lábánál találtuk csapatunkat, mely falak 
függőlegesen emelkednek fel az alattok elterülő hullámos vidék öléből, 
mintegy 1500 láb magasságra, míg tetejök csaknem tenger sima síksá¬ 
gává terül és olvad el a messze nyűgöt láthatárán, s tán az afrikai siva¬ 
tagokat is felül múló végtelen síkságot alkotja. 
