-ag) 101 
szasb idő múlva is megéheznek s így képesek a lappangó szarvast kinyo¬ 
mozni. De a fiatal hornyának semmi szagja nincs, és szagja után sem a 
kútja sem más ragadozó állat nem veheti üldözőbe, hacsak nem látják. 
S úgy látszik e bölcs ótalomnak köszönhetik a szarvasok, hogy a sokféle 
ragadozó állatok által már fiatal korukban nem irtatnak ki. 
Aug. 16-án. Ékirányt véve 4 mföldet haladtunk, midőn épen nap¬ 
keletkor egy csergedezo patakon vonultunk át, mely a hegyek közül jő, 
s úgy látszik a Oathe-patakba ömlik. 3 műdet odább haladva, egy máso¬ 
dik patakon keltünk át, s dél körül egy 3-diknak partjain tanyát ütöt¬ 
tünk. Mindhárom patak csaknem egyforma nagyságú volt, s egészen ha¬ 
sonló folyású. Közös eredetük a hegyek gránit sziklái forrásaiból szár¬ 
mazik, mig a hegyek lábánál a homokágyon keresztül törve mintegy 20 
láb szélességű ágyat vernek, s tiszta és sebes esésű tartalmukat a nagy 
mezőségen át a Cache felé hömpölygetik. Partjaik meredekek, mintegy 
10—15' magasak s csaknem kivétel nélkül fehér agyag és szürke homok¬ 
kőből alkotvák. Ezen partók mindegyike magas vizi tölgyekkel borítva, 
melyek nagyrészben remek anyagot nyújtanának építészetre. Imitt amott 
a mélyebb partokon fekete diófát is bőségben láttunk, úgy hogy jelen 
tanyánktól mintegy 5 mfldnyi körben, a tér, azt hiszem, legalább is 8000 
acre erdővel van borítva; a fü kiválólag gazdag mindenütt, s a föld ki- 
merithetlen termékenységit. 
Jelenleg épen egyik legmagasabb hegycsúcs alatt tanyázunk. Te¬ 
teje s oldala egészen meztelen, s tökéletesen hiányával van minden ékes¬ 
ségnek, mit fa, vagy bármi más növény a hegyeknek adni szokott; s csak 
imitt amott lehet rajta apró, zöld foltokat, alkalmasint mohái, és kaktust 
látni. Roppant, hússzinű gránit sziklák mutatkoznak mindiinnen a szem¬ 
nek, melyek az oldalokon fantasztikus alakokban meredeznek az ég felé, 
s minél fogva az egész tájtérnek festői, nagyszerű és méltóságos tekinte¬ 
tet adnak. 
Néhány nap óta sokat szenvedtünk egy nagy, fekete lólégy nyug- 
talanitása miatt, mely különös és szemtelen pogánysággal támadta meg 
barmainkat, s alig hogy valamelyikre szállott, nyomait csurgó vérfoltok¬ 
ban hagyta hátra. Ezek s még egy másnemű, apró és zöldszinü muslincza 
voltak egyedüli nyugtalanító rovarok utunkon. 
Két szekerészünk (kik egész utazásunk óta a siilyben szenvedtek) 
még most sem gyógyult ki, s nagyon félek, ha mielőbb vadhagymára nem 
akadunk, fatális végük leend. Rajta voltam , hogy az egész személyzet 
használja folyvást mindazon antiscorbutikus szereket, melyekkel az élel¬ 
mezési departement ellátott; úgy mindazon vadnövényeket is, melyeket 
