-<g 104 
Aug. 18. Ma vonalunkat ismét éjszak felé vettük, s a patak völ¬ 
gyében felfelé haladva, egy vágányt leltünk a hegyek felső lánczában, 
melyen emberi erőt felülmúló fáradság után végre keresztül hurczoltuk 
szekereinket. A vágány, noha nem feküdt magasan, keresztül kasul volt 
szelve mély repedésekkel, s több helyütt óriási gránit böczkökkel torla¬ 
szolva, másutt meg oly lejtős, miként valamennyien támogattuk karjaink¬ 
kal az egyenként átvonuló szekereket, nehogy a mélységbe zuhanjanak. 
Egyszóval minden physikai erőnket fel kelle használnunk, hogy szeren¬ 
csésen keresztül törhessünk a szoroson. Végre azonban az utolsó szekér 
is szerencsésen az éjszaki oldal prairien mozgott, s pár mérföldnyi tovább 
utazás után egy jókora folyó partjain találtuk magunkat, hol rögtön ta¬ 
nyára telepedtünk, mely a Witchita hegyek legmagasabb kúpjai lábán 
van. A megmászkatlan s rémséges kinézésű csúcsot, mely az egész láncz 
hosszán legmagasabb (7400'), „Mount Cooper“nak neveztem, a kedves 
költő emlékére, ki regényeivel annyi sok hü barátot és meleg keblet 
szerzett a szegény indiánfajnak. 
Ezen czikás csúcs, mely valamennyi társain magasan fölültornyo- 
sodik a háttérben, különösen uralkodó tekintetet ád az egész mogorva 
tájképnek ; s sok mértföldre biztos iránypontul szolgálhat utazóknak, 
mint szolgál a vadászó indiánoknak. Tanyánk magassága e ponton a 
sextanttali triangulatio és barométer szerint 1945' a tengerszin felett 
A Cooper hegytől éjszakra elterülő völgy valóban egyike a lég-, 
gyönyörűbb és regényesebbeknek, melyet valaha láttam. Mintegy 5 mf. 
széles, szegélyezve a fantasztikus alkatú két hegyláncz által, s kellő kö¬ 
zepén egy kedves patak kigyódzik végig, mely 50 yard széles, s 3—4‘ 
mély; vize kristálytiszta, s vadul robog le egyik zuhatagról a másikra, 
hogy annál nagyobb kedvvel szökjék a következőkön, melyeknek való¬ 
ban se vége se hossza. Aztán telve a patak mindenütt hódtanyákkal, s 
annyi a kövihal és pisztráng benne, hogy sok helyütt bizsegnek, s úgy 
látszik pillanatra, mintha nem találnának elég helyet az elemben. Mind¬ 
két partja a pataknak borítva magas és nyúlánk pekánpálmákkal , imitt 
amott egyegy vízi tölgy, fehér kőrös, jávor, bükk és szederfa. Feljebb a 
hegylábakon a fehér tölgy is bőségben tenyészik, s a lejtőkön veres czé- 
dntsok lengedeznek. 
Az egész völgy kivétel nélkül túltermékeny, s nehéz növényzettel 
boVitva. A fü igen tömött ; jó minőségű, s 5—7' magas; s ha azon nagy 
legyek nem dühöngnének oly valóban kíméletlen és pogány módra, bar¬ 
maink kétségkívül nagy lakomát tarthatnának. 
