110 g>- 
legelészve. Kérdeztem öt, vallja meg őszintén nem vesztette-e el türel¬ 
mét a hosszas kanyargó keresés alatt? Mire kereken váloszolá „nem a ; 
sőt, folytatá, mivel rendeletet kaptam vissza nem térni az öszvér nélkül, 
biztosítom önt, még jelenleg is keresném nyoma után , ha szerencsémre 
oly hamar utói nem értem volna.“ S kevés okom van kételkedni, hogy 
John barátunk valóban szavai értelmében cselekedett volna, ha szeren¬ 
cséjére, mint mondá „oly hamar í{ utói nem érte volna az öszvért; mert 
kevés férfiút ismertem életemben, ki a fáradságot, nehézségeket, türel¬ 
met s szenvedést oly „semmi“ színben tekintené, mint épen ő, s ezenfölül 
ritka tájékozási Ösztönnel bir, s Ítélete mindég megfontolás eredménye. 
Mindezen jellemvonások, s hozzá járulván hosszas tapasztalása s ottho¬ 
nossága a nagy prairieken, John barátunkat minden esetre első rendű 
tolmács és karavánvezetővé képesítik. Soha sem halad Ő el bármely 
jelentéktelen ponton, hogy meg ne ismerje azt ismét, ha másodszor oda 
vezeti a sors, bárha egészen más irányról közelítsen feléje. S akármely 
vidékre érkezzék s először bár életében, rövid körültekintés után rögtön 
kijeleli a helyet (ha ilyen található), hol vizet lelhetni, mig sokszor ugyan 
azon helyen én semmit sem láttam, mi a kívánt elem jelenlétét gyanit- 
tatta volna. Ilyen szolgálat aztán kétségkíil nélkülözhetetlenné teszen 
ily vezetőt, ily forma expeditiók alkalmával, mint épen a miénk. 
Egy esemény, mely épen John felöl állíttatott ma előttem delaware 
társai által, különösen jellemzi őt. Nehány év előtt Gunison kapitány ki¬ 
küldetésében lévén a Red River vidékén, ezen tiszt kiküldötte Őt, hogy 
kövessen egy gyalog utat, mely a hegyek közé látszott vezetni, s visz- 
szatérve tegyen jelentést, mely irány felé vonul. John rövid idő múlva 
visszatért, s jelentette, miként a gyalog ut a hegyekbe vezet, de szerinte 
semmi bizonyos és meghatározott pontra. Ez nem lévén elégséges felvi¬ 
lágosítás, a kapitány újra kiküldte Őt, hogy kövesse még egyszer a gya¬ 
log utat, s határozott jelentés nélkül vissza ne jöjjön. John rögtön má¬ 
sodszor is útnak indult, s sem az nap, sem a következőkön vissza nem 
tért. A kiküldetés tovább utazott, de John nem jött elő; s napok napokra 
múltak, semmi hírét sem hallották, s mint bizonyosat tették fel, hogy va¬ 
lami kóbor indiánok kezei közé került, s lekonczoltatott. Végre hetek 
múltával, a mint az Arkanzás állam legszélső telepedéseibe érkezett a 
kiküldetés, mily nagy volt Gunnison bámulata, a mint az őtet üdvözlő 
utászok közt, Johnt pillantotta meg, ki feléje közeledvén szólt: „Kapi¬ 
tány ur! a gyalog út, melyet ön követni rendelt, épen itt végződik, s te¬ 
hát ide vezet!“ John ekkor oly valamit vitt végbe, mit előtte kevés em¬ 
ber tőn, s utána valószínűleg még kevesebb fog tenni. Több száz mért- 
