~==g) 111 Hjö— 
földet haladott ő a sivatag prairieken át, egyedül a gyalog-ut végét ke¬ 
resve ; s egyedüli támasza élete fentartására puskája volt. De mind a 
mellett utasítását hűséggel végbe vitte. 
Aug. 21-én. Ma reggel 4 órakor két kis patakon haladtunk át, s 
utunk, hullámos magas füvei borított rétségeken vezetett át, néha néha 
lapályokat ejtve vonalunkba, melyekben rendesen a Beaver patak apró 
ágaival találkoztunk, s mindenütt jó vizet találtunk s bőségben. 
Ma reggel zuhogó esőnk volt, mely hetek óta az első, s nem csak 
kedves magunkat frissité fel, de az egész növényéletet felvidámitá, mely 
imitt amott már sárgulni kezdett, a nagy szárazság miatt, s a virágok 
fonnyadt kelyheiket szomorúan lógatták lefelé. 
Egész mai utunk mentében bőséges erdőt és jó füvet találtunk min¬ 
denütt, a föld szinte termékeny. A hegygerinczeken gyönyörű fehér és 
spanyol tölgy ligeteken haladtunk át, noha korántsem oly sugárak s vas¬ 
tagok , mint amott a Witchita hegyekben. Ezek, úgy látszik az itteni 
gyakori rétségi tüzek által sokat szenvednek. 
Aug. 22-én. Egész éjjel esett az esős a föld annyira felázott, hogy 
szekereinket alig alig vonszoltathattuk tovább, mégis mintegy 4 mfldet 
tettünk a süppedős lapályon át, de azután jónak tartám, hogy tanyát üs¬ 
sünk. Alig vertük fel sátrainkat, midőn a patak túlsó partján levő erdő¬ 
ben nagy csapat indián mutatkozott, kik az esőzés miatt megáradt pata¬ 
kon át nem gázolhattak. Azért fölkértek, döntsünk nehány faszálat a 
patakon át, hogy rajtok hozzánk átjöhessenek , „mert a fehér kapitány¬ 
nyal beszédük volna.“ Kérelmöket teljesítvén, a nyárfa pallón átjöttek, 
lovaikat és öszvéreiket magok mellett úsztatva s közelünkben tanyát 
ütöttek. 
Egy witchita vadász társaság volt ez, számra 156, KanaHexaya 
főnök vezérlete alatt. Számos lovuk és öszvérük volt, melyek nagy része 
busásan meg volt terhelve füstölt szarvas- és bivaly hússal, vadászatuk 
eredményével. Azonkívül 15 vad ló is volt birtokukban, ezeket a déli 
prairieken hurkoltak vala össze. Fő embereik hozzám jővén, hosszas 
ölelkezés, csókolódzás és kézszoritgatás után a barátság pipáját szívtuk 
kézről kézre adva. E czeremoniák, az indián diplomatiaí értekezletek 
mellőzhetlen előzményei után a fő főnök kijelenté, hogy azon hírre, mi¬ 
szerint országukba jöttünk, messze földről ide sietett, bennünket felkere¬ 
sett, hogy megtudja, micsoda járatban vagyunk. Válaszomban, melyet 
John tolmácsunk pontrúl pontra nagy gravitással utánam mondott, kije¬ 
lentőm, hogy az Arkanzás folyó forrásainál voltam, miszerint az ottan 
s utamba eső vidékeken lakozó indián nemzeteket meglátogassam, velők 
