-<£) 112 @>- 
barátságot kössek s a nagy feliér kapitány (igy hívják az indiánok az éj¬ 
szak-amerikai elnököt) jó kívánságait velők közöljem, ki nekem meg¬ 
hagyta, hogy jó indulatai éá ebbeli érzelmei világosabb kitüntetésére né¬ 
mi ajándékokat osztogassak szét mindazon veres fiai között, kik a fehé¬ 
reknek Őszinte jó barátjai. Továbbá értésökre adtam, hogy felelősek 
lesznek minden ezentúl elkövetendő pusztításokért és tolvaj 1 ásókért a fe¬ 
hérek telepeiben 5 hogy tehát ezentúl ne merészeljék a Kaliforniába vo¬ 
nuló útitársaságokat zaklatni és megtámadni, mert ha ezt teendik, a nagy 
kapitány egész haragjával fognak találkozni s tűzzel vassal elpusztittatni. 
Mindenbe beléegyeztek s mindent megígértek. 
Azután az Arkánzás forrásaira nézve kérdezősködtek, s érdekkel 
követték ujjaim vonását, midőn a homokban az expeditiónk által bejárt 
terület fekvését rajzolám 5 úgy látszott, ők épenséggel nem ismerik azon 
távol vidéket. 
Estve felé egy láda csecsebecsét osztogattam ki közöttük 5 ez aján¬ 
dékok piros posztó-, szalagok-, kések-, ollók-, apró tükrök-, festékek-, 
szekerczék-, gombok-, csengetyük-, horgok- s több efféléből állottak , s 
leirhatlan örömet okoztak nekik. Megesküdtek , hogy holtiglan hü fiai 
lesznek kedves apjoknak, a nagy fehér kapitánynak. Nap nyugtakor is¬ 
mét fölkerekedtek s átkelvén a patakon, utjokat délnyugoti irányban 
vették. Kana Hexaya főfőnökük igen értelmes mintegy 45 éves, majdnem 
6 l / 2 láb magas férfiú, ki hadi öltözetében s az íjjal, nyilakkal, puzdrával 
és pajzssal fegyverezve tiszteletet parancsoló látványt nyújt. Arcza és 
kezei veres és kék festékkel voltak bemázolva, sőt mindenik körmén is 
egy szörnyeteg rajz volt. 
Aug. 23-án. A föld annyira mennyire felszikkadván, reggeli két 
órakor tovább indultunk s a Beaver patak keleti ágát követve egészen 
forrásáig haladtunk, hol azután az e patak vizei s a Rush patak közötti 
választékot képező hegygerinczekre értünk. Ezek az e vidéken szokott 
fákkal boritvák, ittott fekete tölgyet (quercus ferruginea, Linn.) is lát¬ 
tunk. Mintegy 5 mfldet haladtunk ez erdőben, azután gyönyörű virágzó 
mezőre bontakoztunk ki, hol számtalan bugyogó forrás van, melyekből a 
Rush patak egyik ága ered, hosszú pályáját futandó. A patak partjait 
mindenütt gyönyörű terebélyes bükkfák szegélyzik. Lefelé követvén a 
patakot mintegy 6 műdre, egyszerre váratlanul számtalan „squaw“-t 
(indián asszonyt) pillantottunk meg, a mint gyökeret ástak a patak part¬ 
ján. De ők is ugyanazon perczben észrevették bennünket s mindent ott¬ 
hagyva tüstént lovaikra kaptak s tova száguldtak a messze távolban 
látszó falu felé, hogy ott közeledtünket jelentsék. Nehányan azonban, 
