'£) 113 tó¬ 
mért lovaik nem voltak közelükben, nem szökhettek meg, mikor *John 
tolmácsunkkal már köztük teremvén, megmagyarázám nekik, hogy békés 
járatban vagyunk. Ekkor, megtudtuk , hogy witchita (olv. vitcsita) indi¬ 
ánok, s hogy falujok csak 5 mfldnyire van ide; egyszersmind szívélye¬ 
sen meghívtak, látogassuk meg Őket helységükben, s barátságos fogadást 
ígértek. Nemsokára a Rusli patak partján épült faluba érkeztünk s az 
alatta elterülő vögyben , nehány száz lépésnyi távolban megtelepedtünk. 
Csakhamar az egész falu lakossága körül fogott bennünket, s „lion- 
nét jövünk, merre megyünk , láttunk-e commanches-eket“ s több efféle 
kérdéssel ostromlottak. Állításuk szerint, mi voltunk az első fehérek, 
kik őket hazájokban felkeresték , alkalmasint, mert ajándékokat vártak. 
E helyen két falu van, egymáshoz közel, mindegyikében witchita 
indiánok laknak. A falvak igen szerencsés választással a patak legter¬ 
mékenyebbnek látszó völgyében épültek; sok tengerit, tököt, borsót, 
babot, ugorkát s dinnyét termesztenek. Ekével, vagy a szántásra alkal¬ 
mas egyéb eszközzel nem bírnak; mindenütt csak egy kis kapával mi- 
velik földjeiket. Mind a mellett a termékeny föld busásan fizeti meg a 
kis fáradságot, s ez indiánok, mióta földet miveinek, soha szükséget nem 
szenvedtek. 
A falu, melly alatt tanyáztunk, 42 gunyhóbul áll, mindegyikében 
két család lakik, csak a főnöknek van külön gunyhója. Ha a családra 5 
tagot számítunk s minden, vagy legtöbb gunyhóban két család lakik, 
akkor a helység összes lakosságát valami 400 lélekre becsülhetjük. A 
gunyhók következőleg építtetnek: számos póznát vastag végivel szabá¬ 
lyos körben a földbe szúrnak, azután alulról kezdve fölfelé vékony vesz- 
szokkel összefonják s fölfelé mind összébb húzzák , felül azután egyene¬ 
sen levágják s akkora lyukat hagynak, hogy a füst a gunyhóbul rajta kí- 
gomolyoghasson. Az igy készült gunyhó és falazata nagyon hasonlít egy 
nagy magyar buritókashoz. Oldalait azután csinosan befedd* gazzal, 
3 — 4 rétben, s ezt vesszőkkel a rámázathoz kötik, hogy a szél el ne 
hordja. A gunyhó egész belsejét szarvasbőrrel béllelik, melyet különféle 
rikító színekkel festett alakokkal ékesítenek, köröskörül pedig medve- 
és bivalybőr-pamlagokat készítenek. A gunyhó közepén, úgy szólván, 
örökös tűz ég, s mikor a két család tagjai együtt vannak s a tűz körül 
heveredve fecsegnek, nemcsak szép látványt nyújtanak az idegen szem¬ 
nek, de a vendég keblét azon öröm- és megelégedéssel is elárasztják, 
melyet minden becsületes ember a házi élet boldogsága szemléltén érezni 
szokott. Megvallom, nem reméltem e nép közt annyit találni, mint való¬ 
ban leltem. 
8 
