-<§ 114 §>- 
A gunyhók átmérője alul, kivétel nélkül, 35 láb ; magasságuk 25 
láb; messziről füstölgő szénaboglyáknak vélné az ember. 
Az emlitettem két falun kívül még más 3 falu van a Rush patak 
mellett, s kettő a Beaver patak partján. S kivéve néhány csapatot, mely- 
lyek a Witcliita hegyek s a Canadian folyók közt kóvályognak, az egész 
nemzet földet kezd művelni. Ez mindenesetre nagy nyereség a civiliza- 
tióra, ha tekintetbe vesszük, hogy ug} r anazon witcliita nemzet csak ne¬ 
hány év előtt több félelmet okozott a nyugoti státusok határvidékein, 
mint tán valamennyi más indián nemzetségek összesen. Misszuri- és Ar- 
kanzásban mai napiglan a rósz gyermekeket az egyetlen szóval csititják 
el : „The witchitas a . 
Sajnálom azonban, hogy meg kell említenem, hogy a witehiták 
még most is egyre rabolnak és lopnak, hol szerét tehetik, ha pedig nem 
lophatnak , tehát koldulnak; e rósz hajlamaikat csak a félelem tartja 
féken, mert Ő kérnék gyávák is. 
Egyfelől a fehérek telepjei, másfelől a vitéz és vad prairie-indiánok 
közé szorulván, csak a két hatalmas szomszéd nagylelkűségétől függnek, 
s úgy látszik , ezt magok is mélyen érzik, mert nem győztek engemet 
arról biztosítani, hogy mindenkivel barátságban és békében kíván¬ 
nak élni. 
Mind marhánkat, mind magunkat meg akarván vendégelni, a fő¬ 
nöktől egy darabka tengeri termést lábán megvettem, melyért is (mint¬ 
egy 5 holdnyi kert lévén) saját kívánsága szerint egy eg csövű puskát 
adtam neki. A fejes tengerit összeszedettem s miután az egész személy¬ 
zet két napig élt vala rajta, a maradékot szekereinkre rakattam. Mikor 
szekereink megteltek, ökreinket és öszvéreinket hajtottuk bele, s ott mu¬ 
tatásunk egész ideje alatt lakmároztak benne. 
A másik falu csak 1 mfldre van az elsotül, a fölebb leirt módon 
épült 35 gunyhóbul áll. A két falu lakosai tökéletes egyetértés, barátság- 
és atyafiságban élnek. 
A vidéken sok bivaly és szarvas van, tehát a witehiták bőviben 
vannak a vadhúsnak s mind öltözetök, mind ágyneműik s egyéb házi ké¬ 
nyelmeik e vad állatok bőréből készülnek, épen úgy mint a comanches 
indiánoknál; megvallom, a witchitanŐk az állatbőrök kikészítésében bár¬ 
mely magyar tímárral vetélkedhetnének. Fegyverül a nyilat s ivet hasz¬ 
nálják, néha a lándsát is, védelmül pajzssal vannak ellátva; lőfegyvert 
nagyon ritkán használnak, noha vele tökéletesen jól tudnak bánni, s né¬ 
ha úgy tapasztaltam, hogy az igen egyszerű s kovás puskával is valóban 
remek lövést tesznek. Lovuk s öszvérök annyi, hogy magok sem tudják 
