-<§ 117 #>«* 
Aug. 24. Egész éjjel esett az eső s még most is omlik az, azért 
ma még itt maradtunk. Korán reggel megüzentem a két faluba, hogy a 
főnökök látogassanak meg engemet; t. i. birtokukban volt két mexikói 
fogoly, s rá akarám a főnököket beszélni, hogy őket békességesen kiad¬ 
nák. Az egyik fogoly mintegy 40 éves férfi, a másik alig 15 éves sílie- 
der volt. Az öregebbik, midőn hozzám hozták, elbeszélte nekem, hogy 
már gyermekkoraiul fogva a witchiták közt él, jelenleg sem kivánja őket 
elhagyni. 0 keme t. i. épen oly ügyes tolvaj és kalandor, mint bármely 
televérü indián, s tehát nem hiszi, hogy otthon a civilizált emberek közt 
megférhetne. Szava s egész valója meggyőzött arrul, hogy csakugyan 
igazat szólt, azért nemis erőltettem tovább, hogy szándékát megváltoz¬ 
tassa. Az ifjú csak nehány hónap óta volt a witchiták közt, elbeszélése 
szerint a kioway indiánok egyik portyázó csapatja lopta el öt Chihuahua 
körül lakó szüléi házából. A kiowayk roszul bántak vele, azért megszö¬ 
kött s a witchitákhoz vergődött, kik Őt a hegyek között csaknem éhen- 
halva találták s magokhoz vitték. A witchiták mindig jól bántak vele, 
mind a mellett haza kivánkozott s sírva kért, vigyem el magammal. Úgy 
látszik, értelmes fiú, jól olvas és ir anyanyelvén. 
A főnököknek értésükre adtam, hogy a szabad státusok népe most 
barátságos viszonyban van a mexikói köztársasággal, s szerződésileg le¬ 
kötelezte magát, hogy minden mexikói polgárt, kik az indiánok közt 
fogva tartatnak, megszabadít s haza szállít, s hogy mindent elfog követni, 
hogy már egyszer a pusztitásoknak.és rablásoknak vége szakadjon, melyek 
Mexikó éjszakkeleti vidékein oly nagy mértékben űzettek. 
Továbbá kijelentéin előttük, hogy a nagy fehér kapitány egy indián 
nemzettel se fog barátságban lenni, mely e szerződés foganatosítására és 
teljesítésére neki segédkezet nem nyújt. Ennél fogva bizodalommal is 
reményű, hogy a véle barátságban levő minden indián nemzetségek a 
szerződés értelmét mindig szem előtt fogják tartani s birtokukban levő 
minden mexikói foglyot rendelkezése alá bocsátani. Ezeket előre bocsát- 
ván, felszólitám Őket, adják át s eresszék szabadon a kérdésben forgó fiút, 
egyszersmind megjegyzém, ha kívánságomat önkényt teljesítik, mindjárt 
szétosztom köztük azon ajándékokat, melyeket Washingtonban lakó nagy¬ 
apjuk,’ a nagy kapitány minden veres gyermekeinek küldött, kik mago¬ 
kat jól viselik s népéhez igaz barátságot éreznek. Sokáig haboztak, meg¬ 
jegyezvén, hogy a fiú egy jelenleg távollevő liarczos tolajdona, s nem 
igen reménylhetŐ, hogy ez jó szerivel átengedi, mert kimondhatlanul 
szereti őt. Erre még egyszer figyelmeztettem őket, hogy ha jószerivel 
átadják a fiút, jutalomra számolhatnak, ellenkező esetben pedig erővel 
