-*<£; 139 §>- 
A posta átvétele s átadása t. i. ugy történik, hogy a mint rohanva 
elhalad egyik hajó a másik mellett, az illető kapitányok minden szóvál¬ 
tás nélkül áthajítják egymás hajóira az illető posta málhát mely néha 2—3 
bőr zsákból áll. 
Az életmód a hajón szinte különös érdekkel bir. Az amerikai ha¬ 
jókon nem lehet mint Európában koszt nélkül helyet váltani, de akár- 
mely távolságra utazunk , az utazási bérben benne van „mint sine qua 
non“ az élelem is. És ezen intézvény szerintem igen józan ; különösen az 
amerikai körülményeket tekintve, mert könnyen megtörténhetnék, hogy 
valaki ezer vagy több mértföldre utat bérelne, s azután mi sem maradna 
zsebjében, mi a manóval élne fél hónapig? így az utazó se a hajó társa¬ 
ság, se az utazó társak terhére nem lehet; mert ha bár egy fillér sem 
maradt zsebjében, megfizetvén a hajó bért, mindennel épen úgy elláttatik 
az utazás alatt, mint az, kinek ezrei vágynak birtokában. 
Az amerikai intézmények természetes kifolyása, hogy a hajón is 
mindenki egyenlő joggal bir; a nőket kivéve, kik több rendbeli szaab- 
dalmakat élveznek, s mindenki mint valami igen természetes kö¬ 
telességének tekinti a no irányában minden kitelhető figyelmet tanú¬ 
sítani. 
Nem ritkaság itt, hogy 15—16 éves leánykák több mint 1000 
mértföldre egyedül utaznak atyafi látogatóba. Ily utazásra az egyet¬ 
len kellék: az első állomási kapitánynak bemutattatni s pártfogása alá 
ajánltatni. Ekkor azután tökéletesen biztos lehet az apa, vagy mama, 
mert nincs eset, hogy kapitány reputatióját koczkáztatni merné. 
Hajón a nők külön a szalon végén vannak. Az asztalnál is külön 
ülnek (felyiil), és senkisem közeledhetik hozzájuk , ha csak a kapitány 
által be nem mutattatik valamelyiköknek, ily eset azonban nem minden¬ 
napi, mert a kapitány felelős lévén a bemutatott egyén maga viseletéért, 
jól meggondolja mielőtt valakit bemutat. A nők ellenben a hajó minden 
részében szabadon járhatnak, kelhetnek, s valóban meglepi a vidékit, 
mikor a különben nyers amerikait látja, miként a szivart kiveszi szájá¬ 
ból, a mint a nők közelednek, előttök ajtót nyit, s utánuk bezárja, helyét 
nekik átengedi stb. 
Ezen usus már annyira törvénnyé vált, hogy nem egyszer történik, 
hogy ha a messze nyugoti gyorskocsikon a helyek elvannak foglalva, s 
valamely állomáson nő akar utazni, ilyenkor az utoljára beszállt férfi utas 
rögtön helyit átengedi; kiszáll s a kővetkező gyors kocsira vár, mely 
néha egy hét múlva jövend; vagy gyalog, vagy lóháton utazik tovább. 
Ez eset oly gyakori, hogy az illető egyénnek eszébe sem jut morogni, de 
