-<§ 143 fa¬ 
jéig a vasút minden mértföldre 146 lábat emelkedik, s a hegyek csúcsá¬ 
tól Cumberlandig minden mértföldre 154 lábat esik. Sok helyütt a vasút 
egyik hegyoldalról a másikra fut tátongó (több száz öl mélységű) örvé¬ 
nyeken át, melyek kolosszális viaductokkal hidalvák át, sok helyütt 
3—4 száz láb magas gránit oszlopokon. Aztán széditö sebességgel fut a 
mozdonya magas kőfalak felé, mindenki azt gondolja, hogy végórája kö¬ 
zelít, mert porczikákra kell zuzatnia a vonatnak ; de egy pillanat múlva 
bebúvik a mozdony egy lyukba, éji sötétség és penész szag lepi meg az 
utasokat; s 10—15 s néha 30 perczig haladnak ily tunneleken át a grá¬ 
nit hegyek gyomraiban. Aztán a csattogó zuhatagok és robogó havasi 
patakok, melyek nagy morajjal törnek le minden irán} r ban, a nagy kiter¬ 
jedésű jégmezők, bányavárosok stb. oly érdekkel árasztják el az utas ke¬ 
belét, hogy nem tudja, ha a természet nagyságát imádja- e vagy az em¬ 
beri ész hatalmát és vállalkozási szellemét bámulja ? Az amerikai azon 
véleményben van, hogy ha a vasub lefut az utsinről, vagy egyébb szeren¬ 
csétlenség történik, akkor általában kevés remény van a szabadulásra, 
akar mely zugába bújjék a kocsiknak az utas. Ezen elv alapján a vas¬ 
úti szekerek tetején ülések vágynak, s körül drót rácsolat, hogy az ülök 
lebukás ellen védve legyenek. Ily intézvényt Európában soha sem tűr¬ 
nének, itt azonban mindenki nagykorúnak tekintetik, s mindenki maga 
tartozik magára vigyázni és felügyelni. — Ha most megemlítem azt, 
hogy felfelé a havason 28 mértföldet halad a mozdony óránkint, s lefelé 
a havasról 38 mértföldet, t. i. angol mfldet, elképzelhetik önök, minő 
nyaktörő vállalat az ily utazás, közel 10 ezer láb magasságról lefelé, tá¬ 
tongó örvények, zuhanyok, bérczfalak felett, között és alatt, s mégis a 
szekerek tetején is nemcsak számos férfiak, de néhány nők is kimond¬ 
hatatlanul mulatták magokat, igy utazva, valamennyien kényelmesen szi¬ 
varozva és tréfálva, senkinek sem jutván eszébe, hogy a társaság exis- 
tentiája hajszálnál kevesebb véletlentől függ. Sok helyütt a vonat láncz- 
hidakon fut át az örvények felett, de ilyenkor lassan halad, s mégis úgy 
lóbálja jobbra balra az egész lánczhidat, hogy a rácsolatba kellett ka¬ 
paszkodnunk, hogy ki és le ne forduljunk. 
Reggeli 8 órakor, d. u. 2 órakor és esti 9 órakor rendes állomásain 
megáll a vonat, s az utasok terített asztaloknál tiz perczig ehetnek és 
ihatnak. Ugyanezen 10 perez alatt a vonat ellátja magát kőszénnel és 
vízzel, hogy a nap többi részeiben időt ne veszítsen. — 8 perez mnlva a 
harang megkondul s harangoz két perczig, mikor aztán okvetlen megin¬ 
dul, mit se törődve utasaival. Apró köz állomásokon soha sem áll meg, 
de akár hol valaki jelentkezik, hogy be akar ülni, vagy kiszállni, akkor 
