1-44 tá¬ 
lassal! halad a mozdony, s az utas ki vagy be ugorhatik. A postazsákot 
szinte futtában hajítja ki a konduktor az állomásokon, s futtában veszi 
be a tovább szállítandó nyalábokat. Minderről európainak fogalma nem 
lehet, mindezt látni kell itt* hogy az ember képes legyen hinni, hogy 
nem mese. 
Tegnapelőtt éjjel ide szerencsésen megérkeztem, s a Wilcards ho¬ 
telben vagyok szállva. Tegnap tisztelegtem a belügyministernél, s Cass 
statustitkárnál, kik igen nyájasan fogadtak, s tudtomra adták, hogy szabad 
választásom van, ha tetszik, mehetek a topographiai karral, mely nyá¬ 
ron kezdendi meg működését Oregonban; vagy ha inkább tetszik, mehe¬ 
tek déli Kaliforniába, az ottan állomásozó tértani karhoz. Én még eddig 
nem határoztam el magamat, de valószínűleg Kaliforniát választandom, 
részint, mert a vidék a világ egyik legbájosabbja (nincs tél, örökös ta¬ 
vasz), részint mert ottani állomásom állandó leend, s tehát (ha haza már 
nem mehetek) ott végre valahára megtelepülök 5 s jelenleg állásom 
lévén, valószínűleg mégis nőstilendek. Az igaz, kedves anyám, hogy ezen 
lépés ismét közel 3000 mértfölddel tovább viszen önöktől; de mit te¬ 
gyünk ? Ha már a sors elválasztott egymástól, használjuk fel a legjobbat 
mi ajánlkozik. Az igaz, hogy a levelezés is nehezebb leend ezentúl, mert 
déli Kaliforniából liónaponkint csak egyszer megy posta Uj-Yorkba, s 
ezen posta út St. Diegótól Uj-Yorkig gőzösön 22 napig tart, tehát le¬ 
velem legjobb esetben 2 hónap alatt juthat csak önökhöz; de ez mit sem 
tesz, én annál több és hosszabb leveleket fogok Írni, s elvárom, hogy önök 
is példámat követni fogják; s legyünk azon, hogy hozzám minden posta 
levelet hozzon önöktől, én tőlem minden posta viend ki levelet önökhöz. 
Holnap reggel be fogok mutattatni az uj Praesidensnek, úgy ahad- 
Iigyek ministerének is ; az eredményt vagyis jobban mondva az eseményt 
nem mulasztom el önökkel részletesen közleni. 
Határtalan megelégedéssel tapasztaltam, hogy a Washingtonban 
élő mind az öt hazámfia kényelmes élethelyzetben van, s mindegyikök 
köztisztelet és közbecsület tárgya. Mind az öt barátom régtől s velem 
együtt ürítették a sok keserű poharat Londonban, sokszor ínség és nyo¬ 
morúság közt. Straus Sándor a hydrographikus bureau főnöke évenkénit 
2000 dollár fizetéssel; Scliolcz Károly (szepesi) a tengerparti mérnök 
karnál rajzoló, évenkénti 1800 dollárral; Szabó Miklós (temesi) egyik 
legjelentékenyebb könyvkereskedő Washingtonban; Lulay János (már- 
marosi) pedig egyik legelegánsabb bútorraktár tulajdonosa. Mind az 
öten az utolsó év alatt nősültek meg, s nejeik egy család tagjai. Vala¬ 
mennyien gazdag amerikai nők. Hogy az öreg Cass tábornok előtt ezen 
