6i 
Jag fick hora nagra sndripor liksom skratta. 1 jag gik nar in- 
till dem, jag sag, att halsarna woro bruna, kroppen hwit, 3 a 4 
bruna fjadrar pa skuldrorna och stierten morkachtig. 
Afwen wistes mig Agaricus Abietis 2 , hkt ar storsta remedium 
Laponum emot myggor, med hkn de roka sig och sine renar, ty da 
myggen ar mycken, koma de hem, ja afwen de, som warit borta 
hela ahret, da runt omkring dem med sma bahl rokes om affton och 
morgon; de wettandes effecten lagga sig och sofwa. 
Afwen Agaricus Salicis 3 , hkn de wiste mig och luchtade helt 
wahl, sajandes att han fordom bruchtes af ungkarlar ad incitandam 
venerem et procreandam favorem ancillarum. 
Chamaemorus stod nu ofwerflodigt i blomma, varierandes med 
4, 5, 6 a 7 petalis, men curieux, att jag sag henne i summis mon¬ 
tibus, ubi tantum umbrosum, afwen sa florera, qvod idem valet de 
Empetro. 
Ater fant jag dett insectum, qvod antea, semicoleop- 
tratum 4 , hkt ater fisk. Item ett annat swart, punctatum 5 , 
hkt med det forra springer ibland fiskfiellen och dett 
senare altid i boset pa golfwet i hyddorna. Posterius olet odore 
Rutae. 
Qwinfolkets troja pa ryggen hafwer ett isatt stycke af brunt 
klade. 
1 
4 Juni. Wid en koja sag jag nagra swarta, noppuga lappar, 
rundachtiga, bekswarta. Jag fragade, hwad dett war, swarades Ren- 
magar inwanda, att sia renmiolck uti om somaren, som bewaras 
torkad till wintren, da detta forst uppeblotes i warmt watn, somlige 
taga hartill blasor. I fiellen koka de ihop med miolken Acetosam 
et conservant. 
Jag undrade och annu mehr an undrar, huru dett stackars folket 
kan lefwa allenast wid fisk. Somlig kokes farsk, somlig torkas och 
kokes, somt torkas och pa ett tra spet, mot elden satt, stekes. De 
steka honom wahl och koka sin fisk battre och mehr, an jag nagon- 
1 »Riporna gofwo allestads skrattloje i skogen aht war tillbakakomst» 
(Reseber. till Vet. Soc.). — 2 Agaricus acaulis utrinque ■planiusculus Linn. FI. 
Lapp. p. 358 och 364, FI. Su. ed. II p. 451; obestambar. — 3 Trametes suaveolens 
Fr. — 4 Blatta lapponica L. — 5 Silftha rugosa L.; jfr Faun. Svec. ed. II p. 451. 
