120 
achta handerna for frost, och till att pataga en rack till. Wij gick 
pa norra sidan af bergen, wij drefs af wadret, att wij esom offtast 
folle kull och trillade ned langa stycket for barget. En gang trillade 
jag ett bosse skott, och war da eij mycket till jag rackat pa kanten 
och slutat comedien, sa starkt war wadret. Ragnet, som pa sidorna 
kom, war har islag, som faste sig som en isskorpa pa skorna och 
ryggen. Hade wij hafft detta wadret emot oss, aldrig hade wij ut- 
stadt sa lang wag och beswarlig. Nar wij sa 3 a 4 mihi passerat, 
begynte de bargachtige, doch sterile klippor synas. Omsider emallan 
klipporna wastra hafwet. Antea habuimus perpetuum ver, nunc 
hyems perpetua, deinde aestas perpetua. 
Pa isen sags allenast Pago Lappis, Hiaticula med swart krage, 
pedibus croceis, gula alba. 1 
Nar wij nu sa giort fra oss till middagstijden fiellen, komom 
wij pa kanten af fiellen, sagom inunder oss de hogsta tran, som sma 
orter, och ett behageligt gront fa.lt; de sama fiellorter, som pa 
andra sidan syntes, sagos afwen har. Wij gik nederfore, jag tycker 
mig annu ga, sa lang war backen, helt brant. Men fiellorterna sagos 
intet nedan for. 
Nar wij omsider komom neder, hwad fick icke jag for noje for 
min trotta kropp. Jag kom da utur ett kalt och fruset fiell, neder 
uti en warm och siudande dahl (:jag satte mig neder att ata 
smultron:); for sno och is sag grona orter sta uti sin liufvaste flor 
(: sa hogt gras hade jag aldrig sedt pa nagon ort:), for starkt wader 
en traffelig lucht af Trifolio florente och andra orter. O formosissima 
aestas! 
Har sags mast sama orter, som uti Upland, for utan Aconitum 
lycoct. och Muscipula parva montana, flore albo erecto 2 , samt Coronopus 
marit. punctata Kyll. 3 och Mesomora samt hiortron. Jag war da helt 
trot, fick swalka mig med komiolk och wederkwicka mig med mat 
samt sittia pa stohl. 
Jag forundrade mig, att sedan jag gat en sa traffel. marce och 
hade 2:ne lappar, den ene inemot 70, den andre 50 ahr, kunne de 
springa och leka, sia datt 4 etc., da de likwal hade hwar sin lilia borda 
att bara, fast hon war doch eij sardeles stor, doch tillrackelig till wagen. 
Ty betankte jag att resolvera den fraga D. Roseen mig commiterade, 
Cur lapones adeo pedibus celeres? 
Rp. seqvens est, et causa non unica, sed plurimae coincidentes. 
1. Lapones ga med kiangor (skor) utan klack, (:wij contra:). 
1 Charadrius hiaticula L. — * Silene rupestris L. — 3 Plantago maritima 
L. — 1 Leken natthugg. 
