i35 
med tandren uti bullan, doch sa att intet hohl gar pa skinnet, ty 
da dor renen. Sedan kramar han med fingrarna honom litet, och 
sedan pa andra sidan den andra, da renen eij sparkar med foten. 
Renen blifwer frisk pa en wecka, doch blifwer han forst litet siuk, 
att han napeligen kan follia den andra jorden, hkt ar ett grep, som 
ar curieuxt och notabelt; ulterius diducatur. 
Pigorna, besynnerligen da de willia halla sig addret, tippa liaret 
uti 2:ne lackar, en wid hwart ora, binda sedan bagge lackarna till 
samans bak affter cum apicibus, sa att lackarna hanga ned f5r ryg~ 
gen; pa begge bandandarna sitta tippor s. wippor. 
16 gick wij ofver ijsbarget. 1 Da wij kom ett stycke fram, 
fick wi se ett tiockt moln uti osternorr; wij sagom dett bacle ofwer 
och nedan, omsider kom dett aht oss, som en tiok dimba, och giorde 
wara klader dufwoga, men haret, qvod notabile, helt watt, ja dett 
fortog for oss sa horizonten, att wij hwarken sagom sohl alr mane, 
1 Sjalfva vandringen fran norska kusten till Qvickjock och uppehallet dar- 
stades (d. 16—23 Juli) omtalas sa knapphandigt i dagboken, att foljande utdrag ur 
Reseberattelsen till Vet. Soc. har torde bdra meddelas: »Om morgonen har pa antogo 
wij resan up aht fiellen, hkn upholt oss hela dagen, och twingade sa swetten af oss, 
att dett eij kan beskrifwas, sa for des branthet, som ogemena hogd. Doch fick wij 
swalka oss, nar wij kom up pa kalia snobargen. Stalde sedan resan aht Tornea 
fiell, som sades wara 40 mihi. Men hwad jag utstod emedlertijd lamnar jag dar 
han. Ach huru mangen trot steg upp for de branta barg! Huru manga tarande 
swettningar, huru manga matta stunder anwandes icke, foran jag kom till Caituma. 
Undertijden rakade wij moln, som aldeles forblindade wara ogon; undertijden 
stromar, for hwilka wij maste wika af wagen, alr afkladda ga genom kalia sno- 
watnet. Hade wij och icke hafFt allestades kalt och friskt snowatn att weder- 
qwicka oss i hettan med, aldrig hade wij uhtstad. Watn war har wart endaste 
dricka, doch fornamligast da wij fick sugat af wata snoen, ty da wederqwickte 
dett bast. Nar wij komit upp emot Caitumbyen, dar folket begynte blifwa aldeles 
willa och springa fran kottan, da de sag oss pa langa stycket, ledsnade jag langre 
ga har uppfore. Halst som brodet for 14 dagar blifwet ait. Den feta renmiolken 
war mycket wamjachtig utan brod. Missungen (:caseus secundarius:) fororsakade 
sadan obstruction, att jag eij langre trodde mig utharda. Stalde altsa 18 Jul. min 
kosa tillbakas aht Qvickjock, som afwen war 40 mihi. Har emellan da jag oachtsamt 
gar pa snoen, eij achtandes det hohl, som watnet skurit genom snoen, faller jag 
neder genom snoskorpan uti snobarget. Tolken och wagwisaren kunne mig intet 
hielpa upp, emadan dett war brant af watnet skurit som en mur, eijhaller rakte de 
m ig; ty maste de ga hem affter tog att draga mig upp med. Jag fick ett slag pa 
mitt lar, som jag kande ofwer en manad, i nedfallandet; dett sama hande 8 dar 
tillforne en min wagwisare. Kom omsider till Qwickjock, sedan jag warit utom 
brod ofwer 4 weckors tijd; in gen menniska kan fiersuadera sig hivad swdrighet 
ar sd lange tuara utan brdd } fast agde man till bfwerjlod a?mor Idos mat . Jag 
hwilade mig uti 4 dagar i Qwickjock att atertaga kraffter.» 
