152 
sardeles feet om hosten, och dar till hafwer alder, alr koen blifwer. 
rotno (sterilitas:), och ar gamal, stickas de i hahl om hosten, sagan- 
des att de doo nasta aret, och aro faija. 1 
Sina brunrenar slagtar [han] forn de lopa, hanger upp att 
blasas och frysas till de flas, kiottet lagges in uti achier, som torkat 
i solen och roken, samt litet saltat, att bewaras i staburen, till waren, 
ty om waren wid Matthies massa, da oxrenarne fa sin kormsjuka, 
doga de eij slachtas, ty lefwa de af detta (den andra tijden for uht 
slachtas sa stort man ater), till de fa miolk. 
Bloden giomes uti kaggar att wara frisk, hwar pa om waren 
kokas walling och ates, kokas med litet merg, fett, miohl och watn. 
Uti sista foret far han affter sin mat i staburen, hwar af han 
lefwa skall; blodet ar storkt 2 som swinblod. Den bloden de fora med 
sig fora de i blasor och wammen. 
Korfwen giors nog fet, mast utan miohl. Marfi Lappis. Lefren 
stor, ates straxt kokt. Lungorna saltas 
litet och torkas litet, under tiden atas 
alr straxt torkade gifwas aht hundar. 
Tarmarna feta, sprattas upp, twattas, 
kokas farska, smaka braf. Juren alr 
bullarne ata lapparne intet. Foten 
flas till fotleden, sedan gar intet haret 
af med storsta konst, fast an dett 
skallades aldrig sa, utan huden och 
skulle follia med. Haret gar eij af, 
da dett ar kokt, utan da follier skin- 
net med; haraf [kunna de] sparka 
genom snoen. Klofwarna kastas bort. 
Stercus om somarn som sma 
kolortar, om wintren som getters. 
Kormmatskar har han och i nasan 
och gomen, att om waren, da han 
begynner att prusta, ga uht genom 
nasan. Pa ryggen, da han ar mogen, 
krystas uht, att han eij skall frata up 
och stimulera for mycket. Boningen 
ar eij i kottet, utan emallan tunica 
musculorum och cutis, om waren blif¬ 
wer som pa koen ett oppet hohl. 
1 Feg (prov). = bestamd att snart do. — 2 Tjoekt. 
