245 
hafwer uti sig en [mangd] sma gryn, till coleuren rodbruna som 
crranater. Har fins och ofta, wanl. ad latera, magis grasten, hkn doch 
altid ar brackt och sonderslagen med wassa kanter pa alia sidor, 
giorandes perigrinantes swarighet. 
Swartmylla ar foga nagon, ty hon skollies ait bort af sno watnet 
allestades pa bergen, som rinner hela somaren ifran den smaltna 
snoen. Orterna sta har och dar helt sparsim pa bargen mast emallan 
bergsskifworne alr i dalarne, sa nar som nagra appropriatae pa campos, 
sand och lera fins ingen. 
Sno ligger har pa bergen altofwer, som om wartiden smaltes ait 
mehr och mehr, sa att bergen, som ligga langst fran fiellryggen, 
blifwa helt bare (om de icke aro hogre) till rotmanan alr wintren. 
de ater hogre aro, behalla litet versus latus septentrionale, dar solen 
mindre kommer aht wid warmsta tijden. De ater hogre aro, aro 
ofwerst som med [sno] helt betackte, annu hogre som fiellryggen ait 
ofr ait snoen eij gar bort att minsta flack opnas bar. 
Emallan alia berg aro dalder, sive potius foveae, hwarest ar watt; 
inga kiarr aro gierna, ty den fasta grunden tillater eij dem, utan ranlar 
alr sma sioar (dantur tamen ad I 1. 2 milliaria, ut 1 ), som dock 
sallan ar, sa att emallan hwart berg ar en rannil, som tager sitt sta- 
diga warande af snoen pa fiellbergen. som smalter, hkn sedan altmehr 
och mehr anastomoseras, tills de blifwa sma floder, dock aldrig sa 
stora att de aro navigable, hka sedan falla neder pa fiellsidan och 
pa fiellen i haftiga caschader och deliquia under jorden, som man har 
icke pa ett utan ioo stallen se kan. Dock kan jag betyga mig aldrig 
hafwa sedt nagon kialla alr sio ofwerst pa bergen, som icke hafit 
sin affluxum af nar och ofr liggande sno. 
Solen, som den langa wintren sa langt remot warit, ja uti de 
ofre wid solstitio hyemali aldeles borta, nalkas ait mehr och mehr 
sedan detta rum. Har syns doch ringa efifect pa snoen forn pa slutet 
af majo, da lufften begynner nagot litet mehr och mehr tepescera, 
in tils solstitio, da hon forst tyckes fa litet krafft, af dett hon uti 
Lulea, Tornea och Kemi fjallar och lappliinder gar hogt ofr horizonten 
nti en stadig dag till hela mana den. 
Da kan eij natten swalka, hwad dagl. warmer, utan begge agera 
«nitis viribus. Tank da hwad andring blifr i fiellen. Dalderne opnas 
da forst och mista sin sno, sedan gar smaltningen ait hogre och hogre 
ll PP for bargen, begynnandes neder, fornamst pa soder i en sadan 
hastighet, att dett ar otroligt. Da rinner hela landet alr alia berg 
pa alia sidor, som bara aro, och skolias ifran sin swartmylla och 
1 Tomrum i manuskriptet. 
Humus 
Nix 
Solen 
