2 57 
Posco s. Botscho ar R:d angelicae, den de mycket tugga, quasi 
sanitati maxime conveniens. 
Jert s. Thyselini R:d wiste ganska fa att tala om. 
Fel af foglar, fiskar och diur brulcas prae collyriis. 
Specificum ad crapulas. Som ingen siukdom ar sa gangse har Specificum 
som hufwudwark af brannewin, fragade jag, hwad de da brukte och 
fick lara pa twa satt bota dett. Somliga halla dett werkande huf- 
wudet sa lange mot elden, som de nagonsin tohla, andra stota gran- 
ris [och] lagga om hufwudet. Dett forra ar en faselig cur. 
Specificum versus pustula manuum. Nar de stark rodt med 
adrorna, fa de ofifta blasor i handren, hwarpa de lagga grytskeden, 
da de kokt fisk, sa warm som hon togs uhr grytan, hialper. 
(Fortsattning saknas.) 
Nederst pa sista sidan i den under resan medforda protokollsboken 
har Linne ritat den a foljande sida atergifna afbildningen af en i fjallen 
hvilande lappkvinna. Nedanfor denna har han ock tecknat ett palm- 
trad samt en pa kna liggande kvinna (lappska?), sysselsatt med att 
plantera sma palmer. Vid sidan daraf star sasom forklaring: i>divis 
[= devis] uti Fundamenta botanica en som sdtter palmtrad med swett- 
drypande. posteritati, alio [resten af ordet olasligt]; ordet posteritati 
finnes ock upprepadt pa ett annat stalle. Det framgar haraf, liksom 
ock af andra anteckningar pa samma sida, att Linnes tankar afven 
under Lapplandsfarden stundom rorde sig kring de vetenskapliga 
arbeten, som han redan sasom student paborjat, afvensom att han 
redan 1732 kande sig tilltalad af det valsprak, som — om an litet 
forandradt — han sju ar darefter foreslog till »devis och inscription» 
at den da nybildade Vetenskaps-akademien. Denna ager namligen, 
sasom valbekant ar, an i dag valspraket: for efterkommande . 
Linnams, Iter Lapponicum. 
