OXYTRYPIA ORBICULOSA ESP. 
625 
horpadt alapi részen magán a terecskék körvonalai el vannak mosódva. 
Harántirányú bordázat nincsen, csak a villás elágazások egyes kiékelő- 
dési helyein van két-két borda között egy rövid ferdén álló borda. A pete 
átmérője : 0*91 mm. ; magassága : 0*74 mm. 
Mint e leírásból kitűnik, a pete egyáltalában nincsen idegen 
anyagokkal bevonva s nem is különbözik lényegesen a többi bagoly¬ 
pillék petéjétől. Aigner- t az vezethette félre, hogy üres petéket ka¬ 
pott, melyekből a fiatal hernyók már kibújtak. A hernyók minden való¬ 
színűség szerint napokon át mászkálhattak abban a skatulyában, mely¬ 
ben a peték voltak, míg csak éhenTel nem pusztultak. Közben azonban 
az egész skatulya belsejét a petékkel együtt szálaikkal keresztül-kasul 
szőtték. 
A nőstény október hóban tojj a le petéit, a melyek áttelelnek. 
Az áttelelt petékből kísérleteimnél az első hernyók 1910-ben április 
1-én és 2-án keltek ki; legnagyobb részük azonban április 7—12-ike 
között. Langerth József feljegyzéseiben, melyeket Aigner a «Rovartani 
Lapok »-ban közzétett, a kikelő fiatal hernyókról a következőket talál¬ 
juk: «A hernyó márcz. 17-én délelőtt 10—11 órakor kel ki, igen vir- 
goncz, a petéből azonnal a föld alá búvik : fehéres, finom gyér szőrö- 
zettel, az utolsó gyűrűzet felé erősen szőrös, feje felé vastagabb, úgy 
mint az Oleagináé s ugyanaz a geometraszerű járása is van, mint 
amannak. Feje nagy, világosbarna és fényes». Hozzáteszi még Aigner: 
«A föld alatt Langerth hernyói bizonyára nem találták meg a nekik 
való eledelt : elpusztultak. Ellenben úgy látszik, tudták Langerth is, An¬ 
ker Lajos is annak módját, miként kell a hernyót és a bábot a szabad¬ 
ban keresni. Titkukat azonban velük együtt elnyelte a sír». 
A petéből kikelt, körülbelől 2 mm. hosszú fiatal hernyók (VII. 
tábla, 3. ábra) legnagyobb része szennyes fehér, illetőleg sárgás színű, 
többnyire jól áttetsző piros hátiedénynyel. Egyesek hátlemezei már 
most gyengén barnásszínűek némi vörhenyes árnyalattal. 
A fej teteje és a nyakpaizs halavány mogyoróbarna; a szájrészek 
sötétebbek, inkább vörösesbarnák ; a csoportszemek környéke csaknem 
fekete. A fej és az első szelvény szembetűnően szélesebb a test többi 
részénél, mely hátrafelé vékonyodik. A fejlődés e fokán a kis hernyó 
inkább valami Zeuzera vagy Cossus hernyóhoz hasonlít. A nyak¬ 
paizs még össze van nőve és közepén a később mutatkozó világos vá¬ 
lasztó vonalnak csak a nyoma látható. Az utolsó szelvény, a mely a 
fogókat viseli, kékesszürke árnyalatú. 
Nagyító alatt a háton jól szembetűnnek az igen apró pont alakú 
szemölcsök, melyekből egy-egy sárgásbarna serte áll ki. E szemölcsök el¬ 
helyezkedése olyan, mint a felnőtt hernyónál s e miatt majd csak en- 
40 
Annales Musei Nationalis Hungáriái. X. 
