OXYTRYPIA ORBICULO SA ESP. 
631 
és lábaival igyekezik párjától szabadulni, elkezdi hátulsó lábaival a 
hím potrohát kapargatni, majd tovább menni próbál és végre egy erős 
rántással széjjelválik a hímtől. Néhány perczig mindaketten egymástól 
kisebb távolságban nyugodtan ülve maradnak; a hím azután megrezeg- 
teti szárnyait és felrepül, de egy-két nagyobb kör leírása után leeresz¬ 
kedik a fűbe és nyugalomra tér. Ez a nyugalma másnap reggelig tart 
és a lepke aztán egy-két nap múlva elpusztul. 
A nőstény, mely a párosodás befejezése után egy helyen nyugod¬ 
tan pihen, 12 óra tájban bontogatni kezdi szárnyait, nyugtalanul 
idestova szaladgál a földön és megkezdi a peterakást. Tojócsöve se¬ 
gélyével a petéket egyenként rakja le, azonban, mint már említettem, 
nem a táplálónövénybe, hanem egyszerűen a növény körül a laza 
földbe vagy homokba s nem is igen mélyre, csak mintegy Va cm-nyíre. 
Egy helyre csak néhány petet rak egymástól bizonyos távolságban ; majd 
felrepül és lassú, csaknem egyenes irányú, a hímétől teljesen eltérő re¬ 
püléssel tovább száll, de nemsokára leereszkedik és alkalmas helyen 
újból ismétlődik az előbbi jelenség, mely egészen délután 2—3 óráig 
tart. Ezen az időn túl már nem láttunk nőstényt felrepülni. 
A peterakás munkája 3—4 nap alatt befejeződik, a mikor is a 
nősténynek előbb oly duzzadt potroha a peték kiürítése következtében 
egész megvékonyodik, mire a lepke, befejezvén élethivatását, elpusztul. 
Annyi bizonyos, hogy az Üxytrypia orbiculosa elterjedési köre 
nemcsak Budapest környékére és a budai hegyekre szorítkozik, hanem 
az ország más vidékeire is kiterjed. Semmi esetre sem könnyű feladat 
azonban e fajt a szabadban megtalálni, a mennyiben csak akkor lehet 
erre kilátásunk, ha nagyobb mennyiségben fordul elő valamely helyen, a 
mi a ritkább esetek közé tartozik. Továbbá fontos, hogy éppen repülésük 
alkalmával találjon rájuk az ember ; ez meg tisztára csak a szerencsés 
véletlennek köszönhető. 
Az eddig ismeretes termőhelyeken kívül meg kell még említenem 
Székesfehérvárt, a honnan Kováts Lajos jelezte 1904-ben. Újabban fel¬ 
fedezett termőhelyei : a pestmegyei Puszta-Peszér, a hol nemcsak ma¬ 
gam és velem együtt Újhelyi József múzeumi preparátor, hanem 
Rothschild N. Károly is gyűjtötte, továbbá állítólag Pozsony-Szent- 
György, a hol Laszy Rezső akadt volna rá. 
Lepkénkről sokáig azt hitték, hogy az a magyar fauna ki¬ 
zárólagos sajátja. Utóbb azonban kiderült, hogy hazánk határain 
túl is előfordul. így megtalálták már Romániában 1 és Görögország- 
1 Fr. J. Salay, Katalog der Macrolepidopt. Kiimäniens. (Bui. Soc. St. Buciir. 
XIX. 1910. p. 190. 
