* i°3 $ 
zxt %W%gzr niånga ibland dem betjäna lig af 
td at fkafFa fig lifsuppehållet; med mera. 
Af ak lijdanr har man ftörfta tilfålle i verl- 
den at fofundra Hg dfvfcr Guds verk, lamt 
at lafva ock priia Skaparen får Hans ftora ger- 
D l p £? r ’ j ål ? väl 1 4eflafmå kräken. Menlåftor 
var lkyJdighet år, at låfva och prila den Jdog- 
lte la flor nytta bafve vi af In feEt ernås U q, 
oerloknmg ; ty den ger ofs en ganlkaftorup- 
muntrmg, an ledning och påminnelfe til en flik 
plikt och fkyldigher. 
Detta år ialedes en flor lak, fom Infe Eter- 
ne gifva ofs anledning til. Men jag vill ej ta, 
la mera hårom. Det man i fynuerhet vill kal¬ 
la nytta och gagn, i denna verlden , år det. 
lom rorer ols och våra kroppar egenteligen, 
lom tjanar til vårt lifs uppehälle, til var hällas 
förvaring, til vår Hushållning, var klädnad, 
ock dylikt mera. 
. vi ^ a ågoniken ligen, huru Infe Et er ne 
gora ols nytta, ja ftor nytta, i alla delTa ock 
dyhka mal, Ikal jag nqbcflira migom, fåmyc* 
ket iom jag begriper. ■ 
J a g tänker ialedes tala om: Hvad nytta In¬ 
fea er ne gora ofs. 4 
I:o Til vårt lifs uppehälle: 
II:o Til vår håilas bibehållande? 
III:o Til vår klädnad: och 
IV:q Til vår Qeevnomie eller Hushållning, 
Allafkapade Creatur, fom åro til och lef. 
Va pa vart Jordklo?, hafva fått, jämte deras 
varek 
