4 
m KOCH ANTAL 
a) B. XXXVII. 1859. p. 673—703. Mit 7 Taf. 
b) 2-te Folge. B. XXXVIII. 1860. p. 763—780. Mit 3 Taf. 
c) 3-te Folge. B. XL. 1860. p. 555—572. Mit 3 Taf. 
cl) 4-te Folge. B. XLVII. 1863. p. 128—142. Mit 3 Taf. 
18. Szajnocha Wladislaw, O kilku gatunkach ryb kopalnych z Monte- 
Bolca. (Pamietnik Wydzialu matematyczno-przyrodniczego Akademii Umiejetnosci. 
Krakow, 1886. Tom. XII. Négy photolitk. táblával.) . 
19. Wettstein A., Über die Fischfarma des tertiären Glarner Schiefers. (Ab- 
handl. d. schweizer palæont. Gesellsch. 1886. B. XIII. Heft. 2.) 
20. Winkler T. C., Description des quelques nouvelles espèces des poissons 
du calcaire d'eau douce d’ Oeningen. Harlem 1861. 4°. 
21. WiTTiCH E., Neue Fische aus den mittel-oligocænen Meeressanden des 
Mainzer Beckens. (Notizblatt d. Ver. f. Erdkunde u. d. grossherzl. geol. Landesanst.. 
zu Darmstadt, IV. Folge a) 19. H. 1898. b) 21. H. 1901.) 
22. Zittel K. A., Handbuch der Palæontologie. München 1887—1890. III. B. 
A) A b eoesini czementmárg a kaim aradv anyain ah 
leírása. 
Ordo : ANAÇANTHINI. (Lágy uszószárnyúak.) 
Fám. GADIDAE. (Tőkehal fé lék.) 
1. Gadus (Merlangus) pannonicus n. sp, 
(Az I. tábla 1—4., a II. tábla 1—4. és 6—12. és a IV. tábla 2. és 3. ábrái.) 
Ehhez a kihalt új fajhoz tartozó szétszórt váztöredékek oly gyako¬ 
riak, hogy azok alapján kimondható, miszerint ez lehetett az egykori 
pannoniai beltengernek leggyakoribb hala. Összehasonlításra szolgált 
nekem a legtöbb csontnak osteologiai meghatározására a budapesti egye¬ 
tem állattani intézetének egy közel 1 m. hosszú Gadus morrhua L. váza 
és ugyanezen faj szétszedett fej váza ; a subgenus meghatározását pedig 
Owen E. Odontography -ja szerint a fogazat alapján ejthettem meg. Egy 
recens Merlangus -nak váza nem állott rendelkezésemre. 
Az előttem fekvő maradványokból e halfaj testének külső formájá¬ 
ról és az úszószárnyak szerkezetéről nem alkothatunk magunknak képet ; 
csak a váznak nagyrészt szétszórt és csak kis részben még helyükön levő 
egyes csontjainak alaki és nagysági viszonyaiból következtethetünk. 
Az I. tábla 1. ábráján a még leginkább együtt maradt váztöredéket 
szemlélhetjük, melyhez az elkülönülve igen gyakran előforduló csigolyák¬ 
ból még hármat, köztük a talált legnagyobbat, lerajzoltattam (2 — 4. ábra), 
abban a föltevésben, hogy a csigolyák is ettől a gyakori nagy halfajtól valók. 
E váztöredéken elég jól felismerhetők, habár a csontok többé- 
kevésbbé hiányoznak és deformáltak is, a következő vázrészek : 
