A BEOCSINI CZEMENTMÁBGA KOYULT HALAI '15 
a fogak alakjában és szerkezetében, hogy a fossilis maradványokat nem 
lehet ebbe az élő szembe sorolni. Cope (Vertebrata of the cretaceous 
Formations of the West. 1875) egy második rokon nemet is állít fel 
Protosphyraena néven a krétából, melynek ethmoideumja kardforma 
nyújtványnyal van ellátva, és ezt a két kihalt nemet egy külön családba 
foglalta össze, melynek a Saurodontidae nevet adta. 
Úgy látszik, hogy a beocsini maradványok az eddigelé ismertetett 
Sphyraeno dus-ia,] ok közt a legifjabbak. Az Agassiz-íőI (id. m. V, k. 98 1.) 
felállított fajok (Sphyraenodus priscus és crassidens) Sheppy sziget lon¬ 
doni agyagjából, tehát a középeoczén emelet legmélyebb szintjéből valók. 
Közülök azonban csak a Sph. priscus-nak adja leírását és rajzait (26. 
tábla 4—6. ábrái). Ennek fogai ugyanolyan kúpos alakúak, mint a beo¬ 
csini fajéi. A fogkúpon ennél is sűrű hosszanti ránczok vannak, melyek 
majdnem a csúcsig terjednek, de fokozatosan elmosódnak. Arról azonban 
nincs említés téve, hogy kerülete legömbölyített szögletes volna, mint a 
beocsini fajé. Itt is az összes fogak csaknem ugyanolyan nagyságúak és 
alakúak, t. i. kúposak, gyengén lapítottak, alapjukon vastagok és csúcsuk 
felé kampósan behajlók. Az állkapcsok csontjainak felülete rostozottnak 
látszik. 
Herm. V. Meyer (id. m. p. 280, tab. XXXIII, fig. 13—14) a flon- 
heimi tengeri homokból (középoligoczén emelet) a Sphyraenodus-nak két 
faját irta le, a Sph. lingulatus-t és a Sph. conoideus- 1 . A Sph. lingulatus 
állkapcsa és fogsora közel jár a beocsini maradványokhoz és csak vala¬ 
mivel kisebb halra utal. A 10*2 cm. hosszú fogperemen 10, csaknem egy¬ 
forma fog van szilárdan beékelődve és körülbelül ugyanolyan széles 
fogközökkel elválasztva, mint a minők a fogak alapjai. Ezeket a közöket 
is az elhasznált fogak gödreinek mélyedései vagy ezek nyomai töltik ki. 
Az állkapocsból merőlegesen kiemelkedő fogak kívülről befelé 5 mm. szé¬ 
lesség és 3*5 mm. vastagság mellett erősebben lapítottak, mint a beocsini 
fogak, tehát inkább lancetta-formájuak, oly módon, hogy külső lapjuk 
valamivel laposabb, mint a belső, és hogy elől-hátul éles élbe mennek át. 
Csúcsuk kevésbbé görbül befelé, mint a beocsini fogaké, tehát nem olyan 
horgasak, mint ezek. 
A Sph. conoideus fogai tompa kúpos alakjuknál és erősen megvas¬ 
tagodott alapjuknál fogva első tekintetre annyira eltérnek úgy a lingula- 
tus- tói, mint a beocsini fogaktól hogy az összehasonlításnál nem jöhet¬ 
nek komolyan tekintetbe. 
Ugyancsak Sph. lingulatus -nak határozott megE. Wittich (id. m. p. 7. 
tab. I. fig. 9) egy állkapocs töredéket 3 foggal, melyet a mainczi medenczé- 
nek tengeri homokjából Alzey mellett kapott. A fogak ennél is nyúlánkab¬ 
bak, erősebben lapítottak és kevésbbé kampósak, mint a beocsiniek. 
