A BE0CS3NI CZEMENTMARGA KÖYÜLT HALA]. 
17 
(IL tábla 5. b ábrája) fogperemén is, melyen a lehullott sűrű apró fogak¬ 
nak megfelelő párnácskái szépen feltűnnek. 
Ugyancsak a beocsini Præoperculum-tôredék (VI. tábla 13. ábra) is 
nagyon emlékeztet a Serranus-é ra, de ezénél nagyobb és erőteljesebb. 
A hátulsó peremnek egyenletesebb íogacskái után az alsó, de hiányos 
peremén itt is nagyobb, de ritkásabb és szétágazódó fogazatnak a nyomai 
láthatók. Még feltűnőbb a beocsini kormányuszónak (VII. tábla 1. ábra) 
hasonlatossága a recens Serranus-i&jéhoz. Ennek sugarai is kissé leke¬ 
rekített élben végződnek hátul és nincsenek beöblösödés által két lebenyre 
osztva, mint a közel álló Labrax- nemnél. Az utolsó farkcsigolyából 
indulnak ki a függőleges farklemezek. Ezekből a két középső főlemez, 
több lemez összenövésével feltűnő széles, míg a Serranus aeneus-éi két- 
két keskenyebb lemezre válnak szét. E tekintetben a beocsini maradvány 
inkább a rokon Labrax- nem ko rmányuszójának az alkatára emlékeztet. 
A farksugarak számát azoknak töredezett és elmosódott volta miatt 
nem lehet kétségtelenül megállapítani, de együttvéve kb. 24 lehetett a 
kormányuszó mind a két lebenyében. 
Mindent összefoglalva, a leirt három vázrésznek összes bélyegei 
alapján elég bizonyossággal lehet a Serranus -nemre következtetni, de e 
töredékek aligha elégségesek arra, hogy a fajt is meg lehessen állapítani. 
Ilyen nagyságú kihalt Serranus- fajt az irodalomból nem ismerek. 
Kramberger Serranus altus- a, mely a Zágráb mellett fekvő Sv. Simon 
szarmata márgapalájából került ki (id. m. p. 101. tab. XXIII. üg. 1.), 
szintén jókora faj ugyan, de a beocsini legalább is másfélszer akkora 
lehetett. Ennél a fajnál a függőleges középső farklemezek 2—'2 részre 
vannak válva s a farksugarak száma szintén 24 lehetett. Farkcsigolyái 
feltűnően hasonlítanak a beocsini fajéhoz. 
5. Lates pliocænus n. sp. 
(VI. tábla 14 a b ábra.) 
A Percidae családnak ez a neme szintén képviselve van a beocsini 
halmaradványok közt, három darabbal, melyek nagy kerekded, érdes 
pikkelyeik által tűnnek fel. Az egyik példányon csak a pikkelyek szét¬ 
szóródott rendetlen halmaza látható nehány bordatöredékkel. A második 
példányon a szétszóródott pikkelyek alatt a gerinczoszlop nyoma is lát¬ 
ható már egyes csigolyákkal. E csigolyák teste nyúlt, erősen beszűkített 
oldalakkal. Csak a harmadik példány, melyet lerajzoltattam, van oly álla¬ 
potban, hogy abból a hal nemére következtetni lehet. Megvan rajta a 
törzs hátfelének a csonkja, a fej tövétől kezdve közel a farkig és a háton 
két, csekély köz által elválasztott sörényúszóval. E törzscsonknak hosszú-, 
2 
Annales Musei Nationalis Hunyarici. II. 
