18 
DS KOCH ANTAL 
sága 9 cm. A gerinczoszlop a törzscsonk alsó széléhez közel vonul végig 
s így annak hasi része teljesen hiányzik. A gerinczoszlopnak mellső és 
hátulsó végén nehány csigolyának a körvonalai, erősen beszűkített oldalaik¬ 
kal, tisztán kivehetők, míg a törzs középső részében a sűrű pikkelytakaró 
alól csak homályos körvonalaik tűnnek elő. Jól látszanak az idegíveknek 
tövisnyújtványai is, különösen a törzscsonk hátulsó részén ; kevésbbé jól 
tűnnek föl a háti sörényúszók rendetlenül álló támasztó csontjai, melyek 
a tövisnyújtványok közé nyúlnak. Ezt a törzscsonkot a nagy pikkelyek 
eredeti helyzetükben csaknem teljesen befödik. 
A fej helyén csupán egy pálczikaforma és egy lapos csontnak a 
töredéke maradt meg, melyeknek minőségét nem lehet meghatározni. 
Ezt a nagyon hiányos törzscsonkot az Agassiz művében közölt 
ábrákkal összehasonlítván, azt találtam, hogy leginkább hasonlít annak 
IV. kötete 4-ik tábláján feltüntetett Lates gibbus fajához, mely a monte- 
bolcai alsó-eoczén márgapalában találtatott, s melynek leírása a IV. kötet 
27. lapján van közölve. 
A csigolyák alakra teljesen hasonlók, de valamivel nagyobbaknak 
látszanak, mint a beocsini maradványon. A csigolyák száma a gibbus- 
nál: 25, és pedig 10 hasi és 15 farkcsigolya. A beocsini haltörzsön 
18 tövisnyújtványt és így ugyanennyi csigolyát is lehet megszámlálni, 
tehát elől és hátul is hiányozhatik egynéhány. 
Beocsini halunknál a kicsiny mellső háti sörényúszó kb. 8 tövis¬ 
sugárból áll, melyek hosszában rendesen két részre váltak. Egy körülbelől 
10 mm.-nyi hézag után következik a hosszabb és magasabb hátulsó háti 
sörényúszó, melyen vagy 10 sugárt olvashattam össze, de a hátulsó vége 
hiányzik ; míg a L. gibbus-nál 12 azoknak a száma. E sugaraknak alsó 
fele merev, tagolatlan, holott felső részük apró tagokra osztott, tehát 
lágy és hajlékony volt. Az utóbbiak azonban a beocsini maradványon szét 
vannak szóródva és nem vehetők ki tisztán. 
A Lates gibbus kerekded pikkelyei Agassiz szerint a hal testének 
nagyságához mérve feltűnően nagyok. -Az oldalvonal fölött azoknak csak 
három sora, alatta pedig 8—9 sora húzódik végig és ez ennek a fajnak 
legfontosabb bélyege az élő fajokkal vagy a Lates egyéb fossilis fajaival 
szemben. A beocsini halnál is feltűnő nagyok és hasonló alakúak ugyan 
a pikkelyek, de mivel az oldalvonalnak nyomát nem lehet látni a marad¬ 
ványon, nem mondhatom, hány sora fekszik fölötte vagy alatta. Csak azt 
konstatálhatom, hogy a gerinczoszlop felett a hátig a pikkelyeknek körül¬ 
belől 7 sora olvasható össze. Ebből is következik, de szemmel látható is, 
hogy még sincsenek akkorák a pikkelyei, mint a L. gibbus-é i. 
A beocsini halmaradvány pikkelyeinek eredeti kerülete soha sincs 
jól határolva; többnyire sűrűn fekszenek egymáson, kiálló széleik ki 
