A BEOCSINI CZEMENTMÁRGA KÖVÜLT HALAT. 
19 
vannak csipkézve vagy lekoptatva és így csak valószínűnek jelezhetem azt 
a lapított köralakot, melyben a rajzoló a 14 b ábrán, kétszeres nagyítás¬ 
ban, egy pikkelyt feltüntetett. Azt sem tudtam határozottan megállapí¬ 
tani, hogy a pikkelyek hátulsó széle ünoman fogacskázott-e, mint a Per- 
cidae családbeli halaké szokott lenni. 
A mi a beocsini hal pikkelyeinek felületi díszítését illeti, az egész¬ 
ben véve azonos a Latus gibbus-év al; csakhogy az érdességet okozó 
elemi részecskék aránylag még sűrűbbek. A pikkelyek növekedésének 
középpontjából ugyanis, mely körülbelől annak közepe tájára esik, igen 
finom bordák mennek szélivel sugár irányban a kerület felé és abban az 
arányban, a mint széjjelebb mennek, újra meg újra kettéágazódnak, mi¬ 
nek következtében a kerületig egyforma sűrűn lepik el a pikkely felületét. 
Ezeket a finom, sűrű bordákat a kezdőponttól kifelé finom növekedési 
körvonalak szeldesik keresztül, ily módon a sugaras bordákat számtalan 
apró, keskeny pikkelyszerű részecskére széttagolva, melyek a puszta szem¬ 
nek, mint pettyek fiinnek fel és felületét érdessé teszik. Ritkább esetek¬ 
ben a bordák és a növekedési vonalak a középpont körül el is lehetnek 
simítva, de rendesen mégis az egész felületet elborítják. 
Az összes bélyegekben tehát, melyeket a beocsini halmaradványo¬ 
kon fölismerni lehetett, nagy hasonlatosság mutatkozik a Lates nemhez 
és annak különösen nagy pikkelyeivel feltűnő gibbus fajához. Azonosítani 
vele azonban még sem lehet a beocsini Lates- 1, eltekintve a nagy kor¬ 
beli különbségtől azért, mert a beocsini Lates pikkelyei aránylag mégis 
jóval kisebbek, mert testalakja szembetűnően nyúlánkabb és mert a hát- 
sörényuszók tövisei is vékonyabbak, mint a gibbus-nél. 
De nagy pikkelyei miatt a beocsini Lates nem egyeztethető e nem¬ 
nek más fossilis fajaival sem, melyek a geológiai korra nézve közelebb 
álló harmadkori rétegekből már ismeretesek. 
Nagyság és nyúlánk testalkat tekintetében a beocsini faj hasonlít a 
HECKEL-től leírt Lates Partschii fajhoz, mely a Lajtahegység (Breiten¬ 
brunn mellett) durva meszének egy finomabbszemű, lágyabb rétegében 
találtatott (id. m. p. 265. tab. XV. fig. 1.). Sajnos, hogy mind a két, de 
különösen a beocsini fajnak igen hiányos megtartása miatt, a pontos 
összehasonlítás lehetetlen. Lényeges különbségek mutatkoznak azonban a 
csigolyák alakjában és a pikkelyekben, mely utóbbiak a L. Partschii-nél 
is elég nagyok ugyan, de még sem akkorák, mint a beocsini fajnál. 
E tekintetben a beocsini faj az eoczén L. gibbus és a felső-mediterrán 
L. Partschii között középhelyet foglal el. 
A KRAMBERGER-GoRJANOvic-tól a zágrábvármegyei doljei szarmatakori 
tripolipalából leírt Lates croaticus (id. m. p. 10. tab. IV. fig. 1. 2 3 A-szeres 
nagyításban) jóval kisebb termetű, mert csak 62 mm. hosszú, mint a 
