m KOCH ANTAL 
M 
5. Végre szintén a múlt nyáron kaptam egy hengeres csonttöredé¬ 
ket (V. tábla 4. ábra), melynek két izületi vége le van törve, de alakja 
és nagysága után Ítélve, ugyanennek a Testudo- fajnak felkarcsontja 
(Humerus) lehet csak. 
Ezeket a maradványokat a M. Nemzeti Muzeum egy Testudo graeca 
L. var. Boettgeri Mojs. vázának hátpaizsával és a palæontologiai iroda¬ 
lomban közölt ábrákkal és leírásokkal egybevetvén, arra a meggyőződésre 
jutottam, hogy a beocsini Testudo- maradványok, úgy az élő T. graeca- 
tól, valamint az eddigelé ismeretes nagyszámú fossilis Testudo- fajoktól 
is lényegesen eltérnek. Az utóbbiak jegyzékét és rövid jellemzését 
Dr. G. A. Maack 1 és B. Haberlandt 1 2 értekezéseiből vettem át. 
Az első és fő eltérés mindjárt abban mutatkozik, hogy a beocsini 
Testudo -ns^k hátpaizsa, megengedve azt is, hogy a lefelé ható hegynyo¬ 
más tetemesen lelapította, aránylag mégis jóval kevésbbé boltozottnak 
látszik, mint a legtöbb élő és kihalt Testudo- fajé, és e tekintetben 
inkább az Emys- nemnek fajaira emlékeztet. De hogy ennek daczára 
mégis Testudo -fájj al van dolgunk, azt a csigolya- és bordalemezeknek 
(Vertebralia és Costalia) egymás között való elhelyezkedési viszonya, és 
az utóbbiaknak ettől függő alakja bizonyítja. A Testudo -nemnél ugyanis, 
a mint azt Haberlandt kiemelte, a 2-ik és a 4-ik bordalemez (a fejtől 
számítva) rendesen csak egy-egy-, a 3-ik és 5-ik ellenben 3—3 csigolya¬ 
lemezzel érintkeznek, minek következtében a bordalemezeknek váltakozva 
össze- vagy szétmenő oldalvásti határvonalakkal biró ékforma alakot kell 
fölvenniök. Az Emys- nemnél ellenben a bordalemezek (8—8) mindvégig 
2—2 csigolyalemezzel érintkeznek, minek folytán oldalvásti határvona¬ 
laik párhuzamosan futnak le. A beocsini teknősmaradványokon tényleg 
az első, a Testudo- ra jellemző viszonyt látjuk kifejlődve. 
Egy második eltérésnek látszik előttem a beocsini Testudo perem¬ 
lemezeinek feltűnő vastagsága, tetemes szélesség mellett; legalább az 
összehasonlításra szolgáló Testudo graeca-nak peremlemezei aránylag 
jóval vékonyabbak. 
De lássuk, hogy egyéb tekintetben is mik a beocsini fossilis fajnak 
eltérő bélyegei a recens T. graeca-val és az eddigelé ismeretes fossilis 
fajokkal, első sorban a T. graeca- hoz közel álló Testudo antiqua Bronn 
fajjal 3 hasonlítva azt össze. 
1 Die bis jetzt bekannten fossilen Schildkröten. (Palæontographica. XVIII. 
Bä. 1868—69. p. 193.) 
2 Ueber Testudo præceps n. sp., die erste fossile Landschildkröte des Wiener 
Beckens. (Jahrb. d. k. k. geol. Reichsanst. XXVI. B. 1876. p. 243. Taf. XVI. Fig. 1—3.) 
3 Ez egy BüONN-tól felállított, a hohenhöweni (Würtemberg) édesvizi gipszből 
való kihalt faj. (Nova Acta Acad. Leopold. 1831. II. p. 200. tab. 63 et 64.) Utána 
