A BEOCSINI CZEMENTMARGA KÖYÜLT HALAI. 23 
A beocsini faj hátpaizsának méretei, a megtartott részből következ¬ 
tetve és számítva, a következők : Hossza a farlemez csúcsától a 4-dik 
csigolyalemez mellső végéig 17*8 cm. ; ebből a hozzá legközelebb álló 
T. graeca és antiqua méretviszonyait szem előtt tartva, teljes hosszúsá¬ 
gát legalább 32 cm.-nek lehet számítani; legnagyobb szélessége pedig a 
hát közepe táján 27 cm.-re tehető. Ezekből a méretekből tehát meglehe¬ 
tősen rövid ellipsis-alakra lehet következtetni. 
A kinőtt T. graeca-nsbk hossza Haberlandt szerint csak 25—26 cm., 
az összehasonlításra szolgáló T. graeca var. Boettgeri Mojs. példányé 
19 cm., a T. antiqua-é pedig kb. 18*8 cm. A beocsini faj tehát mind a 
kettőnél nagyobb. De a hátpaizs kerületének alakja is eltér ennél a két 
fajnál; mert a legnagyobb szélesség azoknak hátulsó vége felé esik, a 
honnan oldalaik a pajzs közepe felé összehajlanak ; míg a beocsini fajnál 
a legnagyobb szélesség a közepe táján van. 
De a farlemez (Pygale), a farklemez (Supracaudale) és az előttük 
következő csigolyalemezek alakjaiban is elég feltűnő különbségek mu¬ 
tatkoznak a három fajnál. A T. graecai farlemeze aránylag legkeskenyebb, 
a T. antiqua-é pedig legszélesebb, míg a beocsini fajé a kettő között áll. 
A farklemez ellenben aránylag legszélesebb az antiqua-nél, kevésbbé 
széles a graeca-nél és legkeskenyebb a beocsini fajnál. Továbbá, míg a 
beocsini Testudo- nak íenmaradt 5 hátulsó csigolyalemeze többé-kevésbbé 
lapított részarányos hatszögü, addig a T. graeca utolsó farklemeze hosz- 
szas épnégyszögű, az antiqua-nál pedig a 4-dik lemez tompított csúcsú 
négyzet, az 5-dik (a fejtől számítva) négyzet alakú. 
A borda- és a peremlemezek alakjában már alig van külömbség 
a három faj között ; de van különbség azoknak vastagságában, a mint 
már kiemeltem volt. 
A winterthuri felső édesvízi molasséből való Testudo Escheri Pict. 
et HumbA közel áll az antiqua- hoz; de a bordalemezek alakjában eltérés 
mutatkozik, valamint peremlemezei is keskenyebbek és magasabbak. 
E tekintetben tehát a beocsini Testudo- tói is elüt. 
A pikermii alsó-plioczén (a beocsini czementmárgával kb. egykorú) 
csontbrecciából való Testudo marmorum Gaudry , 2 mely az Afrikában élő 
T. pusilla Shaw. fajhoz áll legközelébb, kisebb termete és jóval dombo- 
rúbb hátpaizsa révén már külsőleg is nagyon eltér a beocsini fajtól ; de 
még nagyobb az eltérés csigolyalemezeinek alakjában és egyebekben. 
Pictet F. L. VAre kisebbített rajzát közölte «Traité de Paléontologie» czímű kézi¬ 
könyvében. Paris, 1851 (p. 443. Pl. XXII. fig. 1 a, b). 
1 Monographie des Chéloniens de la Molasse suisse. 1856. p. 17. 
2 Animaux fossiles et géologie de l’Attique. Paris, 1862—67. p. 316. Pl. LX. 
fig. 1 — 4. 
