A BEOCSINI CZEMENTMÁRGA KÖVULT HALAI. 
31 
A fogak részletesebb ismertetése. A 9 a, b, c alatti ábrák három 
egyforma fog közül a legnagyobbat tüntetik elénk, természetes nagyság¬ 
ban (a) és háromszorosan nagyítva (b és c). Ennek hossza 10 mm., de 
a csúcsa rézsut le van törve, azzal együtt lehetett valami 11 mm. Alapja, 
melylyel az állcsonthoz volt nőve, érdes és legvastagabb, ovális kerületű, 
4 mm. legnagyobb átmérővel. Az alap fölött a fog mindjárt laposodni 
kezd, és két oldalvásti gerinczél emelkedik belőle, mely közepe táján a 
legszélesebb, s a csúcs felé ismét összehajlik. A fog közepe táján lapítolt- 
sága fokát az 1 : 1*5 viszonyszám fejezi ki, a mint az a 9 c alatti haránt¬ 
szelvényén is látható. 
A fog lapos oldalai irányában meg van kissé görbülve, még pedig 
a hal állkapcsán befelé, de egyúttal kissé hátrafelé is, úgy hogy ennél¬ 
fogva részaránytalan lándzsa-alakú. (E sajátságok a rajzokon csak gyen¬ 
gén jutnak kifejezésre.) 
A fogat széles oldaláról nézve, megkülönböztethetjük rajta az ívelt 
külső és a kissé behajolt belső oldalát. (A 9 a ábra belső oldalát mu¬ 
tatja.; Az egész fog fénylő tömött dentin-rétegecskével van" bevonva. Külső 
oldala általában simább a belsőnél. Mind a két oldalán azonban finom 
hosszrovátkák futnak a csúcsa felé, de a közepén túl elenyésznek, úgy hogy 
a csúcsa felé eső rész teljesen simának mondható. E finom rovátkákon 
kívül, mindjárt az alap felett, különösen a fog belső oldalán, kb. 8 mé¬ 
lyebb barázda is kezdődik és tart a fog közepetájáig, hol elenyészik. 
A fognak ez a közepetája egy feltűnő, gyűrűalakú duzzadással van meg¬ 
jelölve, melyen felül a fog csaknem teljesen sima. 
A 2-dik fog, melyet nem rajzoltattam le, 7 mm. hosszú, de alapja 
fölött ketté van törve. Legnagyobb szélessége az alapon 3 mm. A 3-dik 
fog csak 6 mm. hosszú és legnagyobb szélessége az alapján 2 Va mm. 
Ezt sem rajzoltattam le. 
E fogakat az Esox lucius L. egy nagy és egy közepes példánya 
csontvázával összehasonlítván, azt találtam, hogy a fogak nagyságra, 
alakra és hajlásra is nagyon jól egyeznek az E. lucius (közönséges csuka) 
alsó állkapcsában levő nagy ú. n. kutyafogakkal; csupán a felületi rovát¬ 
kák és barázdák tekintetében, valamint a gyűrűalakú duzzadást illetőleg, 
mutatkozik közöttük lényeges eltérés. A mi közönséges csukánknál a 
hosszanti rovátkák, sőt a belső oldalon a barázdák nyomai is, kézi na¬ 
gyítón át nézve, szintén mutatkoznak némelyik fogon, habár puszta 
szemnek simáknak látszanak is. A két oldalnak gerinczélbe átmenetele 
itt is megvan, de a gyűrűs duzzadást a fog közepetáján egyiken sem lát¬ 
tam. Csak az tűnt fel, hogy az E. lucius-nak kutyafogai az alap felett 
mindjárt, kissé megszükülnek, a mit a fossilis fogakon nem vettem 
észre. Mivel azonban az említett gyűrűalaku duzzadás csakis a legna- 
