A DELIBLATI HOMOK HARASZTJAI. 
305 
is felfedezte. Ezt a növényt a M. Nemz. Muzeum növénytani osztályának 
ajándékoztam, valamint a deliblati homokon hivatalos kirándulásaim 
alkalmával gyűjtött többi harasztok is ez intézet herbáriumában vannak 
letéve. Az Aspidium Thelipteris (L.) nevű fajt Borbás szintén említi a 
deliblati homokról, annak nedvesebb, déli részéről. 
A deliblati homokon a Pteridium aquilinum után a Botrychium 
Lunaria a leggyakoribb. Fejórtelep gazdasági földjeitől egészen a «Czrni 
vrh» nevű buczkacsoportig, mondhatni, lépten-nyomon előfordul, a hol 
csak az eredeti boróka-vegetáczió még fenmaradt. Yalószinűnek tartom, 
hogy a deliblati homokunk délibb, nedvesebb, borókával szintén sűrűn 
benőtt részén szintén terem. A Botrychium Lunaria nem a buczkák 
tetején, hanem a leglaposabb, mélyen fekvő helyeken nő, többnyire a 
szép, rózsaszínben virító Cephalanthera rubra (L.) Bich. társaságában, 
ritkás boróka vagy más cserjék aljában, a hol egy kis favegetáczió is 
van, mohától körülvéve, vagy a puszta, a boróka lehullott tűivel borított 
homokon. Különösen sűrűn terem a buczkák északi, árnyas oldalán, a 
havasi Pinus montana alkotta sűrűséghez hasonlóan átjárhatatlan, földig 
érő, össze-vissza gabalyodott boróka között, a hol más cserjék és fák is 
árnyékot vetnek s a szél ellen is védelmet adnak. Hasonló helyeken, a 
legnagyobb sűrűségben, rendesen az északi lejtőn nő a többi említett 
harasztíaj, még pedig az Asplenum Trichomanes inkább tömegesen, a 
többi csak szálankint s rendkívül ritkán. A Pteridium aquilinum-ot több¬ 
nyire ligetek szélén, némelykor buczka legtetején is találtam. 
A fák és cserjék, melyek a Juniperus communis- on kívül a nevezett 
harasztoknak menedéket biztosítanak, a következők. A legszebb, legár¬ 
nyasabb ligeteket alkotja a Tilia tomentosa , melynek társaságában Quercus 
pedunculata is gyakori. Körülöttük csoportosulnak kisebb termetű fák, mint 
Prunus Mahaleb (mely itt szabályos, szép termetű kis fa alakját ölti), Bhus 
Cotinus és var. arenaria, (mely szintén faalakot utánoz, ámbár máskor ismét 
egész alacsony, a talajt gyepszerű en betakaró sűrűséget alkot), Populus 
tremula (igen ritkán, mélyedésekben), nagyobb cserjék, ú. m. három 
Bhamnus- faj, főleg a Bh. Cathartica, azután a Bh. tinctoria, nagyon 
üde helyen a Bh. Frangula , a Crataegus monogyna, Ligustrum vulgare , 
Cornus sanguinea, Viburnum Lantana, Evonymus europaea (Fejértelep 
körül épenséggel nem ritka), az Evonynus verrucosa (igen ritka, csak a 
Tilia tomentosa árnyas ligeteiben), Lonicera Xylosteum, mint fára kúszó 
fás növény a Clematis Vitalba , azonkívül Cytisus és Genista. Hogy apró 
Safe- faj ok ezeken a helyeken nem tűntek fel, az érthető, mert azok mélyen 
fekvő, különösen árteres, vadvízes homok közelségét kedvelik s nagyon 
partos homokra nem mennek fel. A hol a növényzet kevésbbé ősi s a 
kultúrától nincs egészen védve, ott a Populus nigra a leggyakoribb. 
20 
Annales Musei Nationalis Hungarici. II. 
