A DELIBLATI HOMOK HARASZTJAI. 
311 
offiicinaram a debbiati homokon bizonyos tekintetben esetlegességnek 
vehető. 
Yégíil pedig nem szabad megfeledkezni arról sem, hogy az említett 
harasztok a debbiati homoknak csak azon a részén találhatók, a mely 
még a kultúrától érintetlenül, a természet eredeti állapotát mutatja. 
A homok talán a legérzékenyebb a külső erőszakos behatásokkal szemben 
s eredeti növényzete a kultúra érintésére legtöbbet szenved. Az a homok, 
a melyen az eke és kasza uralkodik, vagy a melyet minduntalan legelő 
állatok látogatnak, rendkívül sokat veszít, mert rajta könnyen a futó¬ 
homok lesz úrrá és ez aztán valósággal öli a növényzetet. A növényzet 
azután csak hosszas küzdelem, lépésről-lépésre hódíthatja vissza a kifújt 
vagy befújt területet. Hogy a debbiati homoknak még mai nap vannak olyan 
nehezen hozzáférhető, ősies növényzetben pompázó részei, azt, úgy hiszem, 
vízhiányának köszöni. A legújabb időben alapított szőlőtelepek intenzív 
fejlődésének főakadálya szintén a vízhiány, mely a gazda vállalkozási 
kedvét lelohasztja; nem fejlődhetik ott jó gazdálkodás, a hol még a házi 
állatok számára szükséges ivóvizet is egy-két kilométernyiről hordóban 
kell hozni. Az 50 méternél is mélyebbre terjedő homok a növényzet gyö¬ 
kereire nézve ugyan állandó, soha ki nem fakadó nedvességforrásul szolgál, 
de a benne ásott kútban, ha csak nem rendkívül mély, nem gyűl össze 
víz. Ennek tudható be, hogy a debbiati homok középponti, a kerületétől — 
a hol az agyagos talajban ivóvízben soha sincs hiány — legtávolabb 
fekvő részeiben, a kultúrának még nem sikerült tért hódítani. A növényzet 
embertől, legelő állattól bántatlanul hosszú évek során át folytathatta 
küzdelmét legnagyobb ellenségével, a futóhomokkal ; eredményei ennek 
a küzdelemnek a már századok, talán évezredek óta fennálló gyönyö- 
rübbnél-gyönyörübb ligetek, berkek, cserjések. Itt a Quercus pedunculata 
és Tilia tomentosa valóságos óriásai teremnek, melyek sokszor tiszta 
állományokban fordulnak elő és igazi erdővegetácziót alkotnak ; közelükben 
találhatók azok a ritka fajok, mint péld. Thesium elegans, Allium fla¬ 
vescens, Thalictrum aquilegifolium, mohok és harasztok, melyekre a de¬ 
bbiati homok kerületi részeiben épen nem, vagy csak nagyon elvétve 
akadunk. Akárhonnan közeledjünk a debbiati homok közepe felé, először 
mindig a legsívárabb, futóhomokos, silánynövényzetű, többnyire fátlan 
helyekre érünk, azután későbben nagyobb nyárfaligetek s elszórtan boróka- 
cserjék, Crataegus monogyna és Berberis vulgaris is találkoznak, s csak 
hosszasabb vándorlás után érhetjük el a legkedvesebb, legszebb helyeket, 
a hol legalább a buczkáknak északi oldalán mesophyta-növényzet ural¬ 
kodik. Ismételt kirándulásaimon majd Ulmáról, majd Károlyfalváról, 
Abbunárról, Román-Petréről, Mramorákról és Dubováczról igyekeztem a 
debbiati homokba ; bő alkalmam volt tehát meggyőződni arról, hogy a 
