6 
D5 HORVÁTH GÉZA 
mutat az a körülmény is, hogy közülök egyik-másik már egészen közel 
déli határainkhoz lett felfedezve. így példáúl a Calocoris Reuteri és 
Tettigometra atrata Belgrádnál, a Lygaeus pandurus az Avala-hegység- 
ben, a Sthenarus syriacus és Tettig ometr a hispidula Pozsarevácz- 
nál stb. 
Csupán csak Szerbiában és hazánkban talált fajok: Triphleps Hor- 
váthi Beüt., Thamnotettix fraudulentus Horv., Doratura heterophyla 
Horv., Deltocephalus Chyzeri Horv., Pediopsis vicina Horv. és Peltono- 
tellus punctifrons Horv. 
Ama nagy hasonlóság és szoros kapcsolat daczára, mely Szerbia és 
Dél-Magyarország Hemiptera-faunáját egymáshoz fűzi, a két ország fau¬ 
náját még sem lehet egészen azonosnak tartani. Ha a szerbiai faunát az 
egész magyar faunával hasonlítjuk össze, a kettő között igen szembe¬ 
szökő különbségeket találunk. így mindenek előtt feltünhetik, hogy a 
szerbiai fauna aránylag szegényebb, mint a mienk : a Szerbiában eddig 
megfigyelt fajok száma a magyarországi fajok számának alig Vs részét 
teszi ki. Ennek egyik főbb oka bizonyára abban rejlik, hogy a szerb 
királyság nincs még annyira átkutatva, mint Magyarország, a melyről 
bátran állíthatjuk, hogy hemipterologiai tekintetben ez idő szerint Európá¬ 
nak legjobban és legegyenletesebben átkutatott országa. De ettől a körül¬ 
ménytől eltekintve, Szerbia Hemiptera-faunája már az ország csekélyebb 
terjedelme, továbbá topographiai és geológiai viszonyai miatt sem lehet 
oly gazdag, mint hazánké. Szerbiának nincsenek homokos pusztái, sem 
szikes területei s e miatt hiányzanak ott a dél-oroszországi pusztáknak 
ama jellemző képviselői, melyek a magyar Alföldön is honosak. Szerbiá¬ 
ban nem találunk konyhasós tavakat és sós területeket s e miatt, hiába 
keressük ott azokat a halophil fajokat, melyek a mi erdélyrészi sós tavaink¬ 
ban és sós területeinken élnek. Végre az is lényeges körülmény, hogy 
Szerbia hegyei nem nyúlnak fel az alpesi régióba ; e miatt hiányzanak 
ott a Kárpátokban tenyésző havasi és észak-európai fajok. 
Mindezeket a hiányokat némileg ellensúlyozza a mediterrán fajok¬ 
nak aránylag nagyobb száma, a mit az ország délibb fekvésének kell 
tulajdonítanunk. A déli fajok nyilván az egei tenger partvidékeiről, 
Maczedóniából vándoroltak be Szerbiába. Bevándorlásuk fővonala a Var- 
dár völgye lehetett, a melyből csak mérsékelt magasságú széles vízválasztó 
vezet a Morava völgyébe. Ettől nyugatra az Ibar, keletre pedig a Nisava 
völgyei segítették elő a bevándorlást. Megjegyzendő azonban, hogy ez a 
déli bevándorlás nem szorítkozott csupán a völgyekre és alacsonyabb 
hágókra, hanem széles övben alkalmasint még a magasabb hegységekre 
is kiterjedt. Ezt bizonyítja ama tapasztalatom, hogy Dél-Szerbiában a 
délvidéki fajok jó magasan felhúz ódnak a hegyekbe. így például Ruplje 
