424 
Í>1 RÁTZ ISTVÁN 
kenyebb, mint a test vége. Színe sárgafehér. Köztakarója állandó tüskék¬ 
kel (0‘054 mm. h.) borított, melyek hátrafelé ritkulnak. Feje veseformájú 
s 27 tompavégű tüske köríti, melyek közül a hasi felületen 4—4 mindé - 
nik oldalon jóval nagyobb (0*155—0*160 mm. h.), mint a többi (0*117 
mm. h.) és úgy van elhelyezve, mintha valamennyi egy pontból indulna 
ki. A fejszivóka végenálló és elődomborodó, harántátmérője 0*14 
mm. ; a hasszivóka nagyobb, 0*75 mm. széles és a test első és középső 
harmadának egyesülése helyén fekszik. A szíkmirigyek főrésze a nyakon 
látható, követik azonban a beleket a test végéig. A peték 0*096x0*069 
mm. nagyok. A cirrus, a mely minden példányban kihüvelyezett, sima és 
körülbelül 2 mm. hosszú. A garat mozsártörőhöz (pistiliform) hasonló. 
A bél osztódása 2*08 mm. távolságban van a fejtől és jól felismerhető 
barna tartalmánál fogva. 
Ezt a szűkszavú leírást meglehetősen vázlatos rajz egészíti ki, a 
mely nem mond sokkal többet a leírásnál, sőt téves fogalmat ad a 
szaporító szervekről, a mennyiben a bél osztódása után kis kerek szá- 
jadék formájában tünteti fel az ivarnyilást és a cirrust mégis úgy 
ábrázolja, mintha a test bal oldalán nyúlnék elő. A peték látszólag sza¬ 
badon feküsznek és a bélcsatorna lefutása az ivarmirigyek mentén 
olyan, mintha a hosszanti szíkvezetékeket nézte és rajzolta volna e he¬ 
lyen bélnek ; erre látszik mutatni az is, hogy lefutása kanyargós és egé¬ 
szen alkalmazkodik a közte fekvő szervek alakjához, tartalmát pedig 
barnának mondja. A belet úgy szólva egészen takarni kell a nagy szíkmi- 
rigyeknek, ennélfogva csak ott tűnhetik az elő, a hol az acinusok gyérül¬ 
nek, vagyis a hátulsó here mögött. 
Ennek daczára is biztosan eldönthető azonban, hogy a Pegosomum- 
nembe tartozik. Az előbb leírt fajoktól azonban nagysága, formája és 
belső szervezete tekintetében is élesen különbözik. Wright R. találta 
Észak-Amerikában Botaurus minor tágult epevezetőjében 10 példányban. 
Emlékeztet több tekintetben a Pegosomumokm az Echinostomum 
bursicola Lss. is, a mennyiben szíkmirigyei igen fejlettek s elfoglalják 
a többi szervektől szabadon hagyott területet a garattól kezdve a test 
hátulsó végéig, a hol befelé terjedve túlhaladják a bélcsatornát is. Ettől 
eltekintve azonban egészen megfelel az Echino stomumok typusos kiné¬ 
zésének. Teste megnyúlt, keskeny, csak a fején jól látható gallérszerű 
perem után, az ivarnyilás táján szélesedik kissé ki. 
Nagy szíkmirigye van az Echinostomum ferox ZEDER-nek is, a mely 
azonban szerkezetét tekintve lényegesen eltér a Pegosomum- nembe tar¬ 
tozó alakok szíkmirigyeitől, a mennyiben négy részre oszlik, a szíkveze- 
tékek elágazódása szerint. 
