ADATOK A RUSCUS-GÉNUSZ VEGETATIV SZERVEINEK ISMERETÉHEZ. 
41)5 
haladottnak, tehát phylogenetikailag fiatalabbnak kell tekintenünk. Ha 
még hozzá a harmadik faj, R. hypophyllum, aránylagos mesophil szerke¬ 
zetét veszszük tekintetbe, a Ruscus fajainak legvalószinübbnek tetsző 
phylogenetikai sorrendjét következőleg állapíthatjuk meg : 
R. hypophyllum —> R. hypoglossum R. aculeatus. 
A fajok földrajzi elterjedése ezzel összhangban áll. Legközelebbi 
rokonaik a mediterrán flóraterülethez vannak kötve (Danaö racemosa és 
Semele androgyna) ; a R. hypophyllum szintén csak a mediterrán vidéken 
otthonos ; a R. hypoglossum már azon túl terjed s északon Pozsony vidé¬ 
kén a 48. szélességi fokot éri el; a R. aculeatus északra még tovább ter¬ 
jed s eljut egészen az 53. szélességi fokig (Anglia partjain). A felállított 
sorrendnek látszólag ellent mond egy paleontologiai adat, mely szerint a 
R. aculeatus Olaszországból már egy diluviális rétegből ismeretes (Ch. T. 
Gaudin et P. de Mandralisca Contributions à la flore fossile italienne. 
Y. Zurich 1860). Minthogy a másik két fajról nincs biztos paleontologiai 
adatunk, ebből azt lehetne következtetni, hogy a R. aculeatus a legrégibb 
faj. Azonban ha tekintetbe veszszük e faj kiváló szívós anatómiai szer¬ 
kezetét, a másik két faj gyengébb, könnyen pusztuló szöveteivel szem¬ 
ben, bizonyosnak mondhatjuk azt, hogy a R. aculeatus könnyebben kon¬ 
zerválódik s belőle könnyebben maradhat paleontologiai maradvány, 
mint a másik két fajból. Azaz semmisem bizonyítja azt, hogy a R. acu¬ 
leatus idejében a másik két faj még nem lett volna meg. 
IY. Yégül megemlékezem még egy oly feltűnő számbeli jelenségről, 
melyet először a Ruscus aculeatus első évi szárán vettem észre, de 
azután a R. hypoglossum idősebb példányain szintén konstatáltam. 
Először is megjegyzendő, hogy a vegetativ földfeletti száron a tar¬ 
tólevelek száma a phyllocladiumok számához viszonyítva minden esetben 
= n—1. 
Ez a számbeli arány könnyen érthető, ha tekintetbe veszszük, hogy 
minden földfeletti ág csúcstagja egy-egy phyllocladiumban végződik és hogy 
azonkívül mindegyik tartólevél hónaljából egy-egy oldalrügy nő ki, mely 
vagy rendes ággá vagy phyllocladiummá alakul át. így péld. ha el nem 
ágazó száron 9 phyllocladiumban, a mi mind a Ruscus aculeatus első évi 
szárán, mind a R. hypoglossum, idősebb szárán gyakori jelenség, a tartó¬ 
levelek száma 8. Ellenben ha péld. a R. hypoglossum első évi szárán csak 
2 phyllocladium van, akkor a tartólevelek száma 1 ; ha a szár egyál¬ 
talán el nem ágazik s maga csúcstagot alkotva 1 phyllocladiumba megy 
át, akkor n=l lévén, n—1 — 0, azaz a földfölötti száron tartólevél 
nem lesz. 
Nehezebben magyarázható s talán a növény belső szerkezetében 
