58 
Carabi. 
eller hudagtige, sjeldnere lædcragtige (Carabiis, Calosoma, Loricera, Dromius, 
Lebia) og kun bos een Slægt (Leistus) pergamentagtige Tilliæng, som jeg 
i den foregaaende korte Oversigt over de Fritkjæbedes specielle Horismologi 
bar kaldet liitunger. Selve Tungen kan betragtes som en fladtrykket Ilorn- 
bbjle, hvis Ombbjning danner Spidsen, bvis overste og nederste Flade ikke 
altid CFanagaeus) liave det samme Omrids, og bvis Sider kun da ere tilluk¬ 
kede, naar Tungen staacr frit imellem Bitungerne, men aabne hos de Slægter, 
hvor de sidstnævnte Organer ere fastgroede til dens Sider. Dens Ende er hyp¬ 
pigt lige afskaaren, sjeldnere tilrundet (Cymindis, Pterostichus, nogle Anebo- 
mener. Oodes, Amblyclius, Loricera, Bembidium), indbugtet (Diaehromus, 
Olistbopus), begrændset af en stumpvinklet (Patrobus, nogle Amarer, Cblaenius) 
eller bblget Linie (liere Bradjceller, mange Pterostiebiner); hos Cicindela, 
Elapbrus, IVotiophilus og Nebria er dens Midte spidst fremtrukken, hos Calo¬ 
soma og Cnrabus er hele Tungen tilspidset, hos Cychrus ligeledes og tillige 
meget smal; hos Leistus er den deelt i tre divergerende Flige, af hvilke 
den mellemste er rundtagget i S|)idsen og de to andre spidse; hos Clivina 
er den frie Tunge næstCn tilrundet og forsynet med to Tænder paa hver Side. 
De forreste Hjorner ere snart afrundede, snart retvinklede, snart spidsvinklede 
med skarp eller budt Spidse; ved skraat afskaarne Forhjerner udmærker sig 
Tungen hos Stenolophus. Tungehorsler findes hos alle Karaber, og ere 
stedse indplantede den forreste Rand, med Undtagelse alene al Slægten 
Leistus, hvor de bæres paa Siderne af den tredeelte Tunges mellemste F'lig. 
Deres Antal er i Regelen to; Undtagelser danne liere Brachininer (Demetrias, 
Dromius, Lebia, Brachinus), som have sex. Slægten Clivina, som kun har en 
eneste. Slægten Stenolophus, som har fire, og endeligen Slægterne loricera, 
Calosoma, Carabus og Proerustes, som have et ubestemt slbrre Antal (ti til 
ijorten eller femten) af kortere og finere Haar. 
Det er allerede ovenfor om Bitungerne bemærket, at nogen Afvex- 
ling i deres Textur finder Sted, og at de undertiden ere fastvoxne til Tungens 
Sider, undertiden derimod enten ganske eller kun forsaavidt frie, som deres 
Spidser stra'kke sig frem foran Tungens. Fastvoxne i deres hele Udstrækning 
ere de hos Demetrias, Lebia og Panagaeus; fastvoxne indtil Tungens Spidse, 
men frit ragende mere eller mindre frem foran denne, ere de bos Cymindis, 
Masoreus, Odaeantha, tildeels bos Licininerne, samt hos Broscus og Stomis; 
fastvoxne forneden men med frie Spidser ere Bitungerne hos Mængden af 
Karaberne; aldeles frie ligefra Roden af ere de kun hos Dysehirius og Cli¬ 
vina. Ved betydelig Længde udmærke de sig hos Masoreus, Sfiuiolophus, 
