Carabi. 
G7 
Scaritinerne, Bembidierne og flere Elaphriner; de mangle eller ere rudimen¬ 
tære hos Cychrus, Carabus, Procrustes, mange Pterosticher, Calather, Spho- 
drer, Palrober og Trecher. Randaaren er ofte tverstribet (meget tydeligt 
bos Cicindela), og hos de fleste Slægter dobbelt tæt nedenfor Roden, saale- 
des at derved dannes et lille budet Rum af et mest smalt og mod begge 
tinder tilspidset Omrids. En Underrandplade findes aldrig, idetmindste ikke 
tydeligt afsondret. Randpladen mangler tildeels hos Scaritinerne, Leistus og 
Licinus og er utydeligt begrændset hosLebia; hos de ovrige Karaber er den 
i Regelen stærkt forlænget, idet den folger Randaaren og tilspidses henimod 
dennes Ende; anomal Dannelse viser Randpladen hos Loriccra, hvor den 
stiger ned i Vingen med en ved en Indsnbring afsondret Plade: hos Pana- 
gaeus, hvor den er stor og maanedannet: hos Brachinus, Chiaenius, Broscus og 
Calosoma, hvor dens Rodendes nederste Rand er dybt indbugtet: hos Cicindela, 
hvor dens Spidse er dybt kldftet, og dens Rod udmærket ved et rundt budet 
Rum i Midten: hos Dolichus og Anchomcnus, hvor den er kort og rhom- 
boidalsk: hos Elaphrinerne, hvor den (lyder pergamentagligt ud i Vingens 
Hud, hvorfra dog Omophron med sin overordenligt lange og skarpt afsatte 
Randplade danner end Undtagelse. Af hvad Karakteristisk Vingernes Aare- 
bygning forresten frembyder, maa vel især udhæves den ofte hdje Udvikling 
af nogle mellem Rand- og Armaaren uregelmæssigt omstroede og sædvanli- 
gen anastomoserende Aarer; hos Cicindela, Odacantha, Scaritinerne, Trechus 
Bembidium og Elaphrinerne ere de meget fine, ligesom hos den sidstnævnte 
Gruppe ogsaa alle ovrige Aarer; hos Demetrias, Dromius og Lebia ere de 
derimod tykke, korte, afbrudte, og vendte mod hverandre under skarpe 
Vinkler; hos Cymindis stiger fra Rand|)laden en udadbojet tyk Tveraare 
ncdi Vingen, og gjennemskæres af en tyk dobbeltkrummet og frit afbrudt 
Længdeaare; hos nogle Anchomener Ibber en stærk, fortil kldftet Tveraare 
op til Randaaren foran Randpladen, medens hos andre Anchomener samt 
hos Sphodrus, Chiaenius, Licinus, Loricera, Panagaeus, Broscus, Oodes, Tre¬ 
chus og Calosoma denne samme Tveraare danner en med sit Toppunkt udad¬ 
vendt Vinkel, og hos Nebria er ret; hos Licinus og Amblychus udmærke 
de forresten fine Aarer sig alle ved en uforholdsmæssig tyk Rod. 
Med det tilrundede Omrids af de forreste og det noget stdrre ægdan¬ 
nede med konvergerende Spidser af de mellemste Hofters Leddegruber staner 
ogsaa de to forste Hoftepars noget kantede men i det Hele taget kegleagtige 
Porm i nbje Overeensstemmelse. De bageste Leddegruber forsvinde derimod 
som saadanne, idet det tredie og storstc Iloftepar antager Form af ubevæge- 
5* 
