90 
Ciriiidula. 
Iieniærke hos Cicindcla canipestris, skjdiidl de ophdjedc Koriv hos denne Arl for Ojct 
ikke er tydcKgcre) trocr jeg, at denne hesonderlige Omstændighed har sin Grund i en særegen 
Egenskab hos Overhuden, og at derfor Gyllcnhal hor Ret, naar han kalder den et optisk Re¬ 
drag®). Ilos nogle Individer, som forekomme ved Havet, frembyde imidlertid Dækvingernes 
Overflade en fuldkommen kornet Skulptur. 
2. .\f flere Forfattere, som have beskrevet denne .4rl (saaledes Grev Dejean og Dr. Eriehson', 
angives den bageste Deel af Vingedækkernes Yderkant som flint tagget. Denne Beskaffenhed 
hos Kanten lindes i Sandhed hos mange Individer; men da den oftest er saa utydelig, at den 
iieppe kan opdages og ligesaa ofte ganske mangler, har jeg undladt at beskrive den som normal. 
3. Hr. Chr. Drevvsen hor truffet denne Art i Parring med den eflerfdlgende. Jeg veed 
ikke, om cii lignende Iagttagelse har ledet Linné ved Valget af Artsnavnet. 
Den er almindelig overalt i Danmark paa Sandsletter, især paa saadanne, 
som ligge i Nærheden af Skove og ere bevoxede med Lyng; paa Bornholm og 
i det nordlige Jylland lever den dog i Mængde paa Sandet ved Havbredden, hvor 
ingen Skov er i Nærheden. Dens Udvikling plejer at indtrælfe paa en noget 
sildigere Aarstid end for den folgende Årt. Over hele Europa og Siberien er 
den almindelig. 
Varieteter. 
a. Punkterede Former. 
p. Skulderens Maaneplet afbrudt i Midten. 
y. Den griinne Farve mere fremherskende paa Oversiden; den hvide Tegning 
undertiden olieagligt anlobcn. 
h. Farve som hos den foregaaende: Tungepalpernes to forste Led ikke hvide., 
men ligefarvedc med Endeleddet. 
b. Granulerede Former. 
6. Dækvingernes Daand og Maancpletter glimrende purpurrods. 
Oversiden miirkt broncefarvet; Dækvingerne matbrune eller mat lysebrune med 
guulhvid Tegning. — Individerne som oftest smækkrere og mindre. 
Synon. Dej. Spcc. 1. 6(), 48. — C. riparia Megcrle. 
Sltirm 1). Fn. VII, 112, 7. — 
Afbildn. I.atr. et Dej. Iconogr. I, PI. IV, Fig. 2. — 
■>]. Oversiden som oftest markere end hos den genuine; Vingedækkernes 'Jverbaand 
fra deres Midte af bojede tilbage under en fuldkommen ret Vinkel, — Indi¬ 
viderne ofte mindre end de genuine. 
SVNON. Dej. Spec. — C. maritima. 
Afbildm. Latr. et Dej. Iconogr. I, 52, 11. PI. IV, Fig. 5. — 
Varieteterne p og 8 ere sjeldne, især den sidste; y c*" meget hyPpig- De 
granulerede Former ere næsten udelukkende indskrænkede til Flyvesandsegnene 
ved Havet; af s har jeg trulfet et eneste Individ paa den store Sandmile ved 
Vandet - Sti i Thy; ? er ikke sjelden paa Bornholms vestlige Strandbred og ■») 
er almindelig hist og hor imellem Sandmilerne paa Jyllands Nordspidse. 
Da jeg har triilTet de lo sidste Varieteter blandede med den genuine og 
gjOrende Overgang lil denne baade i Skulptur og Tegning, saa kan jeg ikke cr- 
kjende I'’orfatlernes C. riparia og C. maritiina. 
®) “SupcrUcics clylrorum, ccrlo silu inspccta, crebre gramilata tiilctur, alio versu veio lu- 
stiata, impresso-piinclata apparet, ([uac illusio c suhstautia sublilissima micantc oritur." 
I. c. — Dcjcan beskriver Vingedækkerne som granulerede. 
