120 
HarpaUis. 
Kjæbepalpernes næstyderste Led er mindre langt, men dog aldrig kortete end 
Endeleddet. 
Tungens StOtte træder mere (m) eller mindre (n) frem fra Hagens Bugt: 
den er snart hornagtig og ganske som hos Ånisodactylus (m), snart læderagtig, 
bredere, kortere og fortil jevnt buetfn); Stammens Hoi nplade berOrer ikke Tun- 
gcpalperncs Stammer og er sædvanligsl omvendt kegledannet med afskaarcn (n) 
eller tilspidset (m) Ende. Tungen (_o) er kun lidet udvidet ved Spidsen, saa 
at dens Sider undertiden næsten blive parallele: den forreste Rand er lige af- 
skaaren og ForhjOrnerno næsten retvinklede. Bitungerne ere hver for sig langt 
bredere end Tungen og ligesaa lange fnogo) eller lidt længere (m) end denne, 
med hvilken de indtil tæt nedenfor deres brede og jevnt afrundede Ender ere 
sammenvoxne; deres forreste Rand er fiint haaret. Sideranden fortil besat med 
nogle faa længere og tykkere Borster. 
For Kroppens snart bredere og kortere, snart mere forlængede Omrids ligger 
ogsaa altid her den forlænget-firkantede Form til Grund; Forryggen er stedse at 
stiirre Brede end Længde, mere eller mindre firkantet, lladt hvælvet, undertiden 
næsten hjertedannet, med svage, aldrig dobbelte Hjornegruber; Dækvingernes 
Sider ere svagt buede, mere eller mindre parallele, deres Rod af Forryggens 
Brede, eller, saafrcmt den rager frem udenfor denne, skeer det aldrig i saa liOj 
Grad som hos Diachromus; de ere fladt hvælvede, stedse eensformigt stribede 
og vise kun meget sjeldent Gruberækker paa Ryggen. — Benene ere forholds- 
viis korte og sf stærk Bygning, Skinnebenenes Sporer stærke, men aldrig som 
hos de to foregaaende Slægter udvidede til Siderne; det fdrste Par er enkelt. 
Laarenc- vise hos de fleste Arter svage Gruberækker. 
Hannens forreste Fodder (p) ere langt mindre udvidede og de enkelte Led 
' indbyrdes mindre forskjellige i Form og Storrelse end hos de foregaaende Slæg¬ 
ter: de tre fOrste ere næsten ligestore og trekantede, de to mellemste med svagt 
indbugtet Spidse, det fjerde mindre og hjertedannet med dybere indbugtet Spidse. — 
Gjennemgribende forskjellig er Saalernes Beklædning: fra deres Rod strækker 
sig nemlig i divergerende Retning hen til Spidsen og lidt ud over denne to 
lange, hvælvede og paa Siderne taggede Vorter (q^, som bestaae af en utallig 
Mængde lagviis sammenfojede Smaablade (^r og s) af hudagtig Struktur og spade¬ 
dannet Omrids. 
Arterne opholde sig næsten alle paa fri Mark og holde sig især til san¬ 
dede Egne. De indenlandske ere sjeldent under tre til fire og aldrig over 
syv til otte Linier lange, sædvanligen vingede og undertiden tæt punkterede, især 
jiaa Oversiden, og i dette Tilfælde tillige prydede med en fiin Haarbeklædning 
(det er saadanne Arter, som danne Ziegler’s Slægt Ophonus); Farven er sort 
eller bruun, undertiden metallisk, sjeldent rustguul: Tegninger forekomme ikke, 
ligesom heller ingen af Kroppens tre Hoveddele iøjnefaldende adskiller sig fra 
de øvrige i Farve. Slægten er i mangfoldige Arter udbredt over hele Jorden. 
