130 
Harpoliis. 
Sortebruun, Antennerne og Benene rode, Forryggen bagtil rynket-punkteret 
med skarpe Baghjbmer: Vingedækkerne yderst tæt punkterede, stribede, fiint gtiul- 
baarede. — 5^-7 Lin. 
Synon. Mu) 1. Pi’odr. 77, 825. — Carabus pubescens. 
Fabr. Syst. Elcuth. I, 180, 53. — Carabus ruficornis. 
Schade Bcskr. 214, 12. — 
Schbnh. Syn. Ins. I, 181, 71. — 
Gyll. Ins. Sv. II, 107, 24. — Ilarpahis nifieornis. 
Dej. Spcc. IV, 249, 48. — 
Afbildn. Panr. Fn. Gcrm .30, 2. — Carabus ruficornis. 
Den længste indenlandske Harpalus og en af Slægtens storste Arter. Temme¬ 
ligt giindsende, sort eller sortebruun, Undersiden lysere, især i Midten, og under¬ 
tiden ganske rodbruun: lysere eller miirkere riidbrune eller endog næsten rodgule 
ere Antennerne, Benene og Munddelene, Læben næsten altid bruun med lyse Rande 
og Kindbakkernes Spidse altid sortebruun. — Hovedet er af ligestor Længde og 
Brede med store svagt fremragende Cijne, aldeles glat. Ansigtet fuldkomment fladt: 
Pandegruberne ere smaa og flade, pien blive derved meget iøjnefaldende, at hver af 
dem har i Bunden en lille dyb Længdestribe. — Forryggen er fortil jevnt indbugtet 
med noget nedbojede, svagt hvælvede, kun lidet fremtrukne og paa Spidsen afrun¬ 
dede Forhjorner; Siderne ere fortil jevnt tilrundede og bagtil noget sammentrukne, 
men uden Indbugtning ovenfor Baghjornerne: disse ere retvinklede, skarpe, og deres 
yderste Spidse lidt fremtrukken udad; den bageste Rand er næsten ret. Siderandene 
bagtil noget nedtrykkede og tilligemed den bageste Rand smalt kantede. Skiven saa- 
godt som ganske flad, de maanedaiinede Indtryk svage og udslettede. Renden 
meget flin og kun synlig i Midten. Hele Forryggen er bedækket med yderst fine 
og neppe synlige Punkter, som paa det forreste maanedannede Indtryk blive tættere 
og storre; Siderandene og den hele bageste Trediedeel ere fiint og tæt rynket- 
punkterede, dybest i de store og meget flade Hjiirnegruber. — Dækvingerne ere 
næsten tre Gange saa lange som Forryggen og over Skuldrene lidt bredere end 
dennes Rod: de ere meget fladt hvælvede med næsten parallele, kun ved Skulderen 
og Spidsen tilrundede Sider: Indbugtningen ovenfor Spidsen §r middelmaadigt dyb, 
Striberne i Forhold til Dyrets Stdrrelse ikke dybe: den ottendes Gruberække er kun 
lidet dyb og for' storste Delen udstodt paa det niende Mellemrum: alle disse ere 
brede, fladt hvælvede og bedækkede med fine og muligst lætstillede Punkter. Det 
fine og tætliggende Haarlag har en lys graaguul, hos friske Exemplarer undertiden 
næsten guldguul Farve og viser en stærk Silkeglands, naar Dækvingerne betragtes i 
skraa Retning. — Hele "Undersiden er ligesom Dækvingernes ombiijede Rand uregel¬ 
mæssigt fiint og tæt punkteret med Undtagelse alene af BagbrysteU og Bugens Midte. 
Meget almindelig overalt den hele Sommer igjennem, især paa fri Mark. 
Udbredt i hele Europa, det nordlige Afrika og Asien. 
5. HARPALUS GRISEUS. 
Nigropiceus, antennis pedibusqve rufis, pronoto postice rugoso-punetulato, an- 
gulis baseos obtusiusculis: elytr is punetatissimU, striatis, fulvo-pubescentibus. 
Sortebruun, Antennerne og Benene rode, Forryggen bagtil rynket-punkteret 
