Hnrpniiis. 
m 
med nasten stmnpe Bayhjomer: Vingedcelifcerne yderst tæt punkterede, stribede, 
fimt guulhaarede. — 5 - Lin. 
Synon. og Afbildn. Panz. Fn. Gcrm. 38, 1. — Cfirabus griseus. 
Dej. Spcc. IV, 251, 49. — Barpalus griseus. 
Erichs. Kuf. M. Br. I, 47, .5. — 
Foruden den ringere Storrelse adskiller nærværende Art sig kun derved fra den 
foregaaende, at Forryggens Skive er mere glat og med Undtagelse af det noget 
dybere forreste maanedannede Indtryk næsten ganske berdvet Punkter: de bageste 
Hjorncr ere, ligesom hos H. rufieornis, retvinklede, men deres yderste Spidse er mere 
stump, og paapingen Maade fremtrukken udad. I alle andre Henseender stemme 
begge overeens. 
Den træffes sammen med den foregaaende Art, men er ikke ganske saa 
almindelig. 
6. HARPALUS AENEUS. 
Tab. IV, Fig. D. 
Supra plerumqve metallicus nitidus, vartcolor, antennis rufis, pedibus rufis 
piceisve: pronoto postice utrinqvc punctato impressoqve angulis baseos ohtusis: 
elytris striatis, apice profunds excisis, interstitiis exterioribus punctulatis. 
Oversiden fordetmeste metalglindsende, forskjelligtfarvet, Antennerne rode, Be¬ 
nene rode eller begsorte; Forryggens Rod med en punkteret Grube paa hver Side 
og stumpe Baghjorner: Vingedækkerne stribede, dybt indskaarne ved Spidsen: de 
yderste Mellemrum fiint punkterede. — - 42 Lin. 
Synon. Fahr. Sysu Eleuth. •!, 197, 146. — Carabus aenei«. 
Schonh. Syn. Ins. I, 20:1, 201. — 
Gyll. Ins. Sv. II. 116, 31. — Barpalus aeneus. 
Dej. Spec. IV, 269, 6.3. — 
Dej. Spec. IV, 271, 64. — Barpalus confusus. 
En sand Proteus, dog mere med Hensyn til Farve end Form og Skulptur; 
Oversidens Farve gjennemlober alle Nuancer fra giindsende Sort til glimrende Me- 
talgront. Undersidens og Benenes alle Grader af Bruunt fra Sort til klart Riidbruunt; 
Antennerne ere sjeldent ganske rodgule men sædvanligen henimod Spidsen bruunlige: 
meget ofte er Vendeleddet og Svobens to til tre nedersle Led sortebrune ved Roden; 
Læben, Hagen og Kindbakkerne ere altid brune eller sortebrune, den forste under¬ 
tiden med lysere Kanter, de sidste ikke sjeldent med lysere Rod; de ovrige Mund¬ 
dele ere rodgule, Kjæbepalpernes næstydersle Led ved Spidsen og Endelcddet ved 
Roden sædvanligt bruunlige. — Hovedet er af ligestor Brede og Længde med mere 
eller mindre fremragende Ojne og næsten fladt Ansigt, glat: Pandegruberne ere smaa 
og flade med et lille dybt Indtryk i Bunden, Mundskjoldet flint længderynket; inden¬ 
for den bageste Deel af Ojets indvendige Rand staaer et stort fordybet Punkt _ 
Forryggen er fortil jevnt indbugtet med hojthvælvcde, nedbojede og afrundede 
Forbjorner: Siderne ere fortil udvidede, jevnt tilruudede og bagtil noget sammen- 
trukne, men uden Indbuglning ovenfor Baghjornerne; disse ere retvinklede med 
stumpe afrundede Spidser; den bageste Rand er ret eller kun svagt indbugtet med en 
lille kort og mcYc eller mindre dyb Bugt bagved hver Hjornegrube; de undertiden 
